Egy hanyatló társadalomban
az igaz művészetnek is hanyatlást kell tükröznie,
s ha nem akar hitszegő lenni társadalmi szerepét illetően,
akkor a világot megváltoztathatónak kell mutatnia,
és segítenie kell megváltoztatni azt.
— Ernst Fischer
... Halálos zavargások a kormánynak azon terve miatt,
amellyel a hitelei mulasztását szeretné elkerülni...
... az van, hogy a munkanélküliség...
... növekszik és növekednie kell...
csak azért, mert feleslegünk van a termékekből...
ez mind kölcsönzött pénz...
és az adósság külföldi bankok birtokában van...
P-É-N-Z, kedvező személyi hitel formájában...
...szűrős cigaretta, ami megadja az ízt...
Exkluzív kannás bor... Menő vagy?!...
az USA bombatámadást tervez Irán ellen?...
...Amerika terrortámadásokat szponzorál Iránban...
Nos, a nagymamám egy nagyszerű ember volt.
Megtanított a Monopoly játékot játszani.
Megértette, hogy a játék lényege a birtoklás.
Mindent felhalmozott, amit csak tudott,
és végül ő uralta a játékot.
És utána mindig ugyanazt mondta nekem.
Rám nézett, és azt mondta:
"Egy nap majd megtanulod, hogyan játszd a játékot."
Egy nyáron aztán minden nap, reggeltől estig monopoliztam,
és azon a nyáron megtanultam, hogyan kell játszani.
Rájöttem, hogy csak úgy nyerhetek,
ha teljes eltökéltséggel felhalmozok mindent.
Megértettem, hogy a pénz és a birtokok...
ebben mérik, ki milyen jól játszik.
A nyár végére már könyörtelenebbé váltam, mint a nagymamám.
.
Képes voltam akár áthágni a szabályokat, csak hogy nyerhessek.
És azon az őszön leültem vele játszani.
Mindent elvettem, amije csak volt.
Végignéztem, ahogy az utolsó dollárját is átadja, és legyőzötten távozik.
De még volt valami, amit meg akart tanítani nekem.
Ekkor azt mondta:
"Most pedig minden megy vissza a dobozba.
Az összes ház és hotel.
Minden vasút és közüzemi vállalat...
Minden ingatlan és az összes csodálatos pénz...
Most ez mind megy vissza a dobozba.
Semmi sem volt igazán a tied.
Izgalomba hozott egy kis időre,
de ez mind itt volt, mielőtt leültél az asztalhoz,
és még utánad is itt lesz: játékosok jönnek, játékosok mennek.
Házak és autók...
Címek és ruhák...
Még a tested is."
Mert az az igazság, hogy minden, amihez ragaszkodsz, amit elfogyasztasz vagy felhalmozol,
az mind megy vissza a dobozba, és végül elveszítsz mindent.
És akkor meg kell kérdezned magadtól:
mikor végre megkaptad a nagy előléptetést,
miután nyélbe ütötted életed üzletét,
mikor megvásároltad a tökéletes otthont,
mikor megteremtetted a pénzügyi biztonságod,
és megmásztad a siker létráját
a lehető legmagasabb fokig...
és az izgalom elmúlik
— mert el fog múlni —
AKKOR MI VAN?
Milyen messze kell elmenned ezen az úton,
hogy meglásd, hova vezet?
Bizonyára belátod,
hogy soha nem lesz elég.
Ezért fel kell tenned magadnak a kérdést:
Mi az, ami számít?
Vonzók!
Gazdagok!
És romlottak!
Amerika első számú show-ja újra a képernyőn!
A Gentle Machine Productions bemutatja
Peter Joseph filmjét
Amikor fiatalként
New York-ban nevelkedtem,
nem voltam hajlandó felesküdni az amerikai zászlóra.
Természetesen az igazgató irodájába küldtek,
és ő megkérdezte tőlem: "Miért nem esküszöl fel a zászlóra?
Mindenki megteszi!"
Azt válaszoltam: "Régen mindenki azt hitte, hogy a Föld lapos,
de ez nem tette lapossá."
Azzal érveltem, hogy Amerika mindent
más kultúráknak, más nemzeteknek köszönhet.
.
Így én inkább tennék esküt
a Földnek és minden lakójának.
.
Szükségtelen mondanom, hogy röviddel ezután végleg otthagytam az iskolát.
.
Egy labort állítottam fel a szobámban.
Ott kezdtem el a tudományt és a természetet tanulmányozni.
.
Felismertem, hogy az univerzumot törvények szabályozzák,
.
és hogy az ember és a társadalom
.
sem vonhatja ki magát e törvények alól.
Aztán jött az 1929-es összeomlás,
amit ma úgy hívunk:
"A nagy gazdasági világválság".
Fel nem foghattam, hogy miért maradtak milliók
munka és otthon nélkül, éheztek,
miközben az összes gyár ott volt.
Az erőforrások nem változtak.
Akkor jöttem rá,
hogy a gazdaság játékszabályai
eredendően hibásak.
Röviddel ezután következett a II. világháború,
amelyben különböző nemzetek törekedtek
egymás szisztematikus elpusztítására.
Később kiszámoltam, hogy az összes pusztítás
és a háborúra pazarolt erőforrások
.
könnyedén kielégíthettek volna
minden emberi szükségletet a bolygón.
Azóta nézem az emberiséget, ahogyan
a saját sírját ássa.
Láttam, amint a ritka és értékes erőforrásokat
folyamatosan pazarolják és pusztítják
a profit és a "szabad piac" nevében.
Láttam, hogyan alacsonyították le a társadalmi értékeket
közönséges, mesterkélt anyagiassággá
és ész nélküli fogyasztássá.
És láttam, hogy a pénzügyi hatalmak
hogyan irányítják a politikai felépítését
az állítólagos szabad társadalmaknak.
Most 94 éves vagyok.
És attól tartok, hogy az álláspontom ugyanaz,
.
mint 75 évvel ezelőtt:
Ennek a szarságnak véget kell vetni.
[ ZEITGEIST ]
[ ZEITGEIST: MOVING FORWARD (Zeitgeist: A következő lépés) ]
[ Sose kételkedjünk benne, hogy egy gondolkodó,
elkötelezett emberekből álló kis csoport meg tudja változtatni a világot.
Valójában csak ők tudják megváltoztatni. — Margaret Mead ]
.
[ 1. rész: Az emberi természet ]
Tudós vagy, és valamikor
az életed során elkerülhetetlenül beleverték a fejedbe,
hogy a természet és a nevelés a viselkedést meghatározó két tényező,
és ezek között legalább akkora az ellentét, mint a Coca-Cola és a Pepsi,
vagy a görögök és a trójaiak között.
A természet és a nevelés ellentéte mostanra
a végletekig leegyszerűsített magyarázata lett annak,
hogy a hatások miként
határozzák meg, hogyan vészel át egy sejt
egy energiaválságot, de akár azt is,
hogy mitől válunk azzá, akik vagyunk, beleértve
személyiségünk legegyedibb szintjeit is.
Az eredmény egy teljesen hamis kettősség,
a természet köré építve, amely meghatározza
minden ok-okozati összefüggés alapját.
Az élet maga a DNS, a kódok kódja,
a Szent Grál, és mindent ez irányít...
A másik véglet egy sokkal inkább szociológiai nézőpont,
.
amely szerint mi "szociális szervezetek" vagyunk,
és a biológia csak a nyálkás penészekre vonatkozik,
az emberek felette állnak a biológiának.
Nyilvánvalóan, mindkét nézet badarság.
Amit ehelyett tapasztalunk, az az,
hogy gyakorlatilag lehetetlen megérteni a biológia működését,
.
ha nem vesszük figyelembe a környezetet.
[ A génekben van ]
Az egyik legőrjítőbb, de mégis legelterjedtebb
.
és potenciálisan legveszélyesebb felfogás ez:
"Ó, ez a viselkedés a génekben van."
Most ez mit is jelent? Ha ismered a modern biológiát, akkor mindenféle
.
nehezen értelmezhető dolgot jelent, de a legtöbb ember számára
végső soron azt jelenti, hogy
az élet előre meghatározott,
a biológiában és genetikában gyökerezik.
A gének olyan dolgok, amiken nem lehet változtatni.
A gének olyan dolgok, amik
elkerülhetetlenek, tehát miért is
pazarolnál energiát arra, hogy megpróbáld helyrehozni,
miért is fordítanál társadalmi energiát arra, hogy javíts rajtuk,
hisz az egész úgyis elkerülhetetlen és megváltoztathatatlan.
Ez pedig óriási badarság.
[ Betegség ]
Széles körben elterjedt hiedelem, hogy
olyan betegségeket, mint a figyelemhiányos hiperaktivitás-zavar, gének okozzák,
hogy a skizofrénia és hasonló problémák genetikai eredetűek.
Épp ellenkezőleg. Semmi sincs genetikailag programozva.
.
Vannak nagyon ritka betegségek — de nagyon kevés,
.
és nagyon ritkán fordulnak elő a lakosságban —
amelyek valóban genetikailag programozottak.
A legtöbb komplex betegséghez rendelhetők
genetikai komponensek,amelyek hajlamossá tehetnek az adott betegségre,
de a hajlam nem ugyanaz, mint a predesztináció.
A betegségek okának a genomban való keresgélése
kudarcra volt ítélve még mielőtt bárki egyáltalán gondolt volna rá,
mert a legtöbb betegség nem genetikailag meghatározott.
A szívbetegségek, rák, szélütés,
reumás betegségek, autoimmun betegségek általában,
elmebetegségek, szenvedélybetegségek...
egyikük sem genetikailag meghatározott.
Az emlőrák esetében, például, 100 beteg közül
csak 7 hordozza az emlőrák géneket.
93 nem.
És 100 nő közül, akik hordozzák a géneket,
nem mindenkiben alakul ki az emlőrák.
[ Viselkedés ]
A gén nem olyan dolog, ami a környezettől függetlenül
eredményez egy bizonyos viselkedést.
A gének lehetővé teszik, hogy különböző módokon reagálhassunk környezetünkre.
És tulajdonképpen úgy tűnik, hogy némely
kora gyermekkori behatás és gyermeknevelési forma
hatással van a gének megnyilvánulására,
ki- és bekapcsol különböző géneket,
hogy egy másik fejlődési pályára állítson,
ami illeszkedik az adott világhoz, amiben élned kell.
Így például,
végeztek egy tanulmányt Montreal-ban öngyilkosság áldozatain,
boncolással megvizsgálták ezeknek az embereknek az agyát,
és kiderült, hogy ha egy öngyilkost
(akik általában fiatal felnőttek)
gyerekkorában bántalmaztak, ez a bántalmazás
genetikai változást okozott az agyban,
ami hiányzott azoknak az agyából, akiket nem bántalmaztak.
Ez egy epigenetikus hatás.
az "epi" azt jelenti: fölötti, tehát
az epigenetikus hatás az, amikor
egy környezeti hatás be- vagy kikapcsol bizonyos géneket.
Új-Zélandon végeztek egy megfigyelést
egy Dunedin nevű városban,
ahol néhány ezer egyént vizsgáltak
születésüktől fogva a 20-as éveikig.
Az eredmény az volt, hogy azonosítani tudtak
egy genetikai mutációt, egy abnormális gént,
amelynek volt valami köze
az erőszakosságra való hajlamhoz,
de csak akkor, ha az illető egyén
gyermekkorában súlyos bántalmazásnak volt kitéve.
Más szóval, az abnormális gént hordozó gyermekek
nem lettek hajlamosabbak az erőszakra, mint bárki más,
sőt, valójában kisebb volt körükben az erőszakosság aránya,
mint a normális génekkel rendelkező embereknél,
amennyiben nem bántalmazták őket gyerekkorukban.
További nagyszerű példája ez annak,
hogy a gének nem mindenhatók.
Létezik egy különleges technika, amivel
kiszednek egy bizonyos gént egy egérből,
így sem az az egér, sem az utódai nem rendelkeznek ezzel a génnel.
"Kiütötted" ezt a gént.
Tehát itt van ez a bizonyos gén, ami bekódol egy fehérjét,
aminek a tanuláshoz és az emlékezethez van valami köze.
És ezzel a csodás mutatvánnyal "kiütöd" azt a gént,
.
és kapsz egy egeret, amelyik nem olyan tanulékony.
"Ó! Az intelligencia genetikai alapja!"
Amit kevésbé láttak tisztán ebben a mérföldkőnek számító tanulmányban,
amit a média jobbról-balról felkapott,
hogy fogd ezeket a genetikailag károsított egereket,
és neveld őket egy ingerekben sokkal gazdagabb környezetben,
mint az átlagos kísérleti egereké egy laboratóriumi ketrecben,
és teljesen legyőzték ezt a hiányosságot.
Úgyhogy ha valaki mai értelemben azt mondja:
"ó, ez a viselkedés a génekben van"
— már ha egyáltalán lehet egy ilyen kifejezést használni —,
akkor a következőt mondod:
genetikai hozzájárulás van abban, ahogyan ez a szervezet reagál a környezetre;
.
gének befolyásolhatják, mennyire kész egy szervezet
megküzdeni egy adott környezeti kihívással.
.
De tudod, ez nem az a verzió, ami legtöbb embernek a fejében van.
És ne tűnjön túl szónokiasnak,
de ha a régi értelemben szajkózod, hogy "ez a génekben van!",
.
akkor nem jársz messze az eugenika (fajnemesítés) történetétől és hasonlóktól.
.
Ez egy nagyon elterjedt téveszme,
és eléggé veszélyes is lehet.
Egy ok, amiért
az erőszak biológiai magyarázata...
egy ok, amiért ez a feltevés potenciálisan veszélyes
— nem csak téves, hanem tényleg kárt képes okozni —
.
az, hogy ha ezt elhiszed, nagyon egyszerű azt mondanod:
.
"Nos, semmit sem tehetünk,
hogy megváltoztassuk az emberek erőszakra való hajlamát.
Ha valaki erőszakos, csak annyit tehetünk,
hogy megbüntetjük — elzárjuk vagy kivégezzük —,
.
de nem érdemes azon agyalni, hogy megváltoztassuk
a szociális környezetet vagy a szociális előfeltételeket,
amelyek az embereket erőszakossá tehetik,
mert ezek lényegtelenek."
A genetikai érvelés megengedi nekünk azt a luxust, hogy
figyelmen kívül hagyjuk a múlt- és jelenbéli szociális tényezőket,
és Louis Menand szavaival,
aki a New Yorker-ben nagyon ravaszul megírta:
.
"minden a génekben van — ez egy olyan magyarázata annak, ahogy a dolgok vannak,
ami nem veszélyezteti azt, ahogy a dolgok vannak.
Miért kéne valakinek boldogtalannak éreznie magát,
vagy antiszociális viselkedést felvennie,
.
ha a Föld legszabadabb és a legvirágzóbb nemzetének a tagja?
Az lehetetlen, hogy a rendszerben van a hiba.
Valami biztosan rosszul lett összekötve valahol."
Ami egy jó megfogalmazás.
Tehát a genetikai érvelés egy egyszerű megfutamodás,
ami lehetővé teszi, hogy figyelmen kívül hagyjuk
a társadalmi, gazdasági és politikai tényezőket,
amelyek tulajdonképpen sok problémás viselkedés hátterében állnak.
.
[ Esettanulmány: Függőség ]
A függőségeket általában droggal kapcsolatos problémáknak tartják,
.
de tágabb értelemben én úgy definiálom, mint bármely viselkedést,
.
amely erős vággyal és ideiglenes megkönnyebbüléssel jár,
.
de hosszú távon negatív következményei vannak,
és az önkontroll elvesztését eredményezi, tehát a személy
szeretné abbahagyni, vagy megígéri, hogy abbahagyja,
de mégsem képes megtenni.
Ha ezt megérted, akkor láthatod, hogy
sokkal többféle függőség létezik, mint pusztán a drogfüggőség.
.
Létezik munkamánia, vásárlási függőség,
internetfüggőség, játékfüggőség...
Létezik hatalomfüggőség is. Emberek, akiknek hatalma van,
de egyre többet és többet akarnak; soha semmi sem elég nekik.
Felvásárlás — vállalatok, amelyek egyre többet és többet akarnak birtokolni.
Az olaj iránti függőség, vagy legalábbis
a vagyon és a termékek iránt, amelyeket az olaj tesz lehetővé.
.
Nézd meg a negatív következményeit a környezetben.
Elpusztítjuk magát a Földet, amin élünk,
csak azért, hogy kielégítsük ezt a függőségünket. Ezek a függőségek
sokkal károsabbak a szociális következményeik tekintetében,
.
mint a kokain- vagy heroinfüggősége a betegeimnek, akiket Eastside belvárosában kezelek.
Ám ezek mégis jutalmazott és tiszteletreméltónak tartott függőségek.
A dohányvállalat vezetője, aki magasabb profitot mutat fel,
sokkal nagyobb jutalmat kap.
Neki nem kell törvényi, vagy bármilyen más negatív következményekkel szembenéznie.
Sőt, valójában nagy tiszteletben álló tagja
több más vállalat igazgatótanácsának is.
Ellenben a dohányfüsthöz kapcsolódó betegségek
5,5 millió embert ölnek meg évente világszerte.
Az USA-ban 400.000 embert ölnek meg évente.
És milyen függőségük van ezeknek az embereknek? Profit-függőségük.
Olyan mértékű a függőségük,
hogy tagadják
cselekedeteik másokra gyakorolt hatását,
ami tipikus a szenvedélybetegeknél, ez a tagadás.
És ez egy tiszteletreméltó dolog. Tiszteletreméltó
a profit iránti függőség, nem számít, mi az ára.
Tehát, hogy mi az elfogadható és tiszteletreméltó,
az egy roppant önkényes jelenség a társadalmunkban,
és úgy tűnik, hogy minél nagyobb kárt okoz,
annál tiszteletreméltóbb a függőség.
[ A mítosz ]
Van egy általános mítosz, miszerint a drogok önmagukban függőséget okoznak.
Tulajdonképp a drogok elleni háború alapja az az elgondolás,
hogy ha megszünteted a drogok forrását,
akkor le tudod küzdeni a függőséget.
Nos, ha tágabb értelemben tekintünk a függőségre,
akkor láthatjuk, hogy önmagában semmi sem okoz függőséget.
Nincs olyan anyag, nincs olyan drog, ami önmagában függőséget okozna,
és önmagában semmilyen viselkedés sem okoz függőséget.
Sokan járnak vásárolni anélkül, hogy boltkórossá válnának.
Nem mindenkiből lesz ételfüggő.
Nem mindenki lesz alkoholista, aki megiszik egy pohár bort.
Tehát az igazi probléma az, ami az embereket hajlamossá teszi,
mert egy függőségre hajlamos egyén, kombinálva
egy potenciálisan függőséget okozó szerrel vagy viselkedéssel,
az teszi a függőséget igazán kiteljesedetté.
Röviden, nem a drog az, ami függőséget okoz,
hanem az egyén hajlama
az illető anyag vagy viselkedésforma iránti függőségre.
[ Környezet ]
Ha szeretnénk megérteni,
mi tesz egyes embereket valamire hajlamossá,
akkor valójában az élettapasztalatokat kell vizsgálnunk.
A régi felfogás — bár régi, de még mindig széles körben fenntartott,
hogy a függőségeknek genetikai okai vannak —
tudományosan egyszerűen fenntarthatatlan.
A valódi magyarázat az, hogy
bizonyos élettapasztalatok teszik az embert hajlamossá.
Tapasztalatok, amelyek nemcsak az ember személyiségét
és pszichológiai szükségleteit alakítják,
hanem konkrétan az agyat is bizonyos módon.
És ez a folyamat már a méhben elkezdődik.
[ A születés előtt ]
Kimutatták például, hogy
ha az anyát a terhesség alatt stressz éri,
a gyermekének nagyobb valószínűséggel lesznek olyan jellemzői,
amelyek hajlamossá teszik függőségekre.
Ennek oka az, hogy az egyén fejlődését
a pszichológiai és szociális környezete alakítja.
Tehát az emberi lény biológiáját nagy mértékben befolyásolja
és programozza már az, amit a méhben tapasztal.
A környezeti hatás nem a születéskor kezdődik.
Azonnal elkezdődik, amint van egy környezet.
Már magzatként ki vagy téve mindazon információnak,
ami az anya vérkeringésén keresztül érkezik.
Hormonok, tápanyagszintek...
Egy jó iskolapélda erre
az úgynevezett Holland Éhínség Tele.
1944-ben a Hollandiát uralmuk alatt tartó nácik
különböző okokból úgy döntenek, hogy minden táplálékot
átirányítanak onnan Németországba.
Három hónapig ott mindenki éhezett.
Tízezrek haltak éhen.
Mi a Holland Éhínség Tele effektus?
Ha a terhesség második vagy harmadik harmadában lévő magzat voltál az éhínség idején,
a szervezeted "megtanult" valami nagyon egyedülálló dolgot ez idő alatt.
Amint kiderült, a terhesség második és harmadik harmadában
az emberi szervezet megpróbál a környezetről megtudni ezt-azt:
Mennyire fenyegető a világ odakint?
Mennyire bőséges? Mennyi tápanyagot kapok
az anya vérkeringésén keresztül?
Ha éhező magzat voltál abban az időben,
a szervezeted örökké arra lesz programozva, hogy
nagyon, nagyon zsugorin bánjon a cukorral és zsírral,
és raktározzon el minél többet belőle.
Ha a holland éhínség idején magzat voltál, fél évszázaddal később,
minden más tényező azonos lévén, sokkal valószínűbb,
.
hogy magas a vérnyomásod, túlsúlyos vagy és anyagcsere-zavarban szenvedsz.
Így hat ránk a környezet egy nagyon váratlan módon.
Ha egy laboratóriumban vemhes állatokat stresszelnek,
akkor a kölykeik nagyobb valószínűséggel fogyasztanak
kokaint és alkoholt felnőtt korukban.
Érvényes ez a stresszelt emberi anyákra is. Például, egy brit tanulmányban
a terhesség alatt erőszakot átélt anyáknak
a szülés idején magasabb lesz a
kortizol nevű stressz-hormon szintje a méhlepényében,
és a gyermekeik nagyobb valószínűséggel szenvednek olyan zavaroktól,
amelyek hajlamossá teszik őket függőségekre már 7-8 éves koruktól.
Tehát a méhbeli stressz már előkészíti a talajt
mindenféle elmebetegségnek és elmezavarnak.
Egy izraeli tanulmány készült
olyan anyák gyermekeiről, akik
az 1967-es háború kitörése előtt voltak terhesek...
Ezek a nők nyilvánvalóan nagy stressz alatt voltak,
és a gyermekeik nagyobb számban szenvednek skizofréniában,
mint az átlagnépesség.
Tehát számos bizonyíték van arra, hogy a születés előtti behatások
nagymértékben befolyásolják az emberi lény fejlődését.
[ Csecsemőkor ]
Az emberi fejlődés, különösen az emberi agy fejlődésének
különlegessége, hogy nagyrészt
a környezet hatása alatt történik, és nagyrészt születés után.
.
Ha a lovakhoz hasonlítjuk magunkat,
amelyek már az életük első napján képesek futni,
láthatjuk, hogy mi nagyon fejletlenek vagyunk.
Mi nem érjük el ugyanazt a neurológiai koordinációt,
egyensúlyérzéket, izomerőt, éleslátást,
csak másfél-két éves korunkra.
Ennek oka, hogy a lovak agya
a méh biztonságában fejlődik ki,
az emberben viszont a születés után kell történnie,
és ennek oka egyszerű evolúciós logika.
Amint a fej — ami emberekké tesz minket — nagyobbá válik,
az előagy is növekedésbe kezd, és valójában
ez az, ami létrehozza az emberi fajt.
Ugyanakkor két lábon járunk, ami a medence szűkülését okozza.
Tehát a medencénk keskeny, a fejünk nagy...
.
Bingó! Korán kell születnünk.
Ez azt jelenti, hogy az agy kifejlődése, ami más állatoknál
a méhben történik, nálunk születés után,
.
és ennek nagy része a környezet behatása alatt.
A Neurális Darwinizmus fogalma egyszerűen azt jelenti,
hogy azok az áramkörök, amelyek megfelelő bemenetet kapnak a környezetből,
optimálisan fejlődnek ki, amelyek viszont nem,
azok nem optimálisan, vagy esetleg egyáltalán nem is fejlődnek ki.
Ha egy újszülött gyermeket, aki egészséges szemekkel született,
5 évig egy teljesen sötét szobában nevelsz,
vak lesz az élete hátralevő részére,
mert a látás áramköreinek fényre van szükségük a kifejlődéshez,
és anélkül még a születéskor meglévő és működő
kezdetleges áramkörök is
végleg elsorvadnak, újak pedig nem fejlődnek ki.
[ Emlékezet ]
Fiatalkori élményeink jelentős mértékben
képesek alakítani felnőttkori viselkedésünket,
különösen a korai élmények,
amelyeknél tudatos emlékezetünk még nincs kifejlődve.
Kiderült, hogy kétféle memória létezik:
az explicit memória, amellyel
képes vagy tudatosan visszaemlékezni tényekre,
részletekre, eseményekre vagy körülményekre.
Viszont a hippokampusz, amely az agyban
a tudatos memóriáért felelős,
el sem kezd kifejlődni életünk első másfél évében,
és még sokáig nem is fejlődik ki teljesen.
Ezért van az, hogy szinte senki sem emlékszik semmire
élete első 18 hónapjából.
Azonban van egy másik fajta memória, amit implicit memóriának hívunk,
.
amely lényegében érzelmi memória,
ahová az érzelmi behatások és az ezekhez kapcsolódó
gyermeki értelmezések bevésődnek az agyba idegi áramkörök formájában,
és amelyek tudatos emlékezés nélkül is működőképesek.
.
Egy konkrét példa: az örökbefogadott emberek
.
gyakran egész életükben elutasítottnak érzik magukat.
Nem emlékeznek az örökbefogadásra.
Nem emlékeznek rá, hogy elváltak szülőanyjuktól,
mert nincs mivel emlékezniük rá.
De az érzelmi memóriájukba mélyen belevésődött
az elválás és az elutasítás.
Ezért sokkal inkább hajlamosak elutasítottnak érezni magukat,
.
és erősen zaklatottá válnak,
amikor úgy érzik, hogy mások elutasítók velük szemben.
.
Ez nem kizárólag az adoptált emberekre jellemző,
de bennük különösen erős,
az implicit memóriájuk ezen hatása miatt.
A kutatási anyagok alapján,
amit a saját tapasztalatom is alátámaszt,
majdnem minden keményvonalas kábítószerfüggőt
súlyos bántalmazás érte gyerekkorában,
vagy súlyos érzelmi veszteséget szenvedett.
Az ő érzelmi vagy implicit emlékeik
egy olyan világról szólnak, amely nem biztonságos,
nem segítőkész; a gondviselők nem megbízhatók,
a kapcsolatok nem elég biztonságosak ahhoz,
hogy az ember őszintén megnyílhasson.
Ezért többnyire igyekeznek
távol tartani magukat az igazán intim kapcsolatoktól;
.
nem bíznak a gondozóikban, az orvosokban,
és másokban sem, akik segíteni próbálnak,
és a világot általában veszélyes helynek látják.
Ez szigorúan az implicit memória hatása,
amely sokszor olyan eseményekhez kapcsolódik, amelyekre nem is emlékeznek.
[ Érintés ]
A koraszülött gyermekeket gyakran inkubátorban tartják,
különféle gépekkel és szerkentyűkkel körülvéve,
hetekig, esetleg hónapokig.
Ma már tudjuk, hogy ha ezeket a gyerekeket
megérintik, és simogatják a hátukat akár csak 10 percig naponta,
az elősegíti az agyuk fejlődését.
Tehát az emberi érintés a fejlődés egy hozzávalója,
és azok a csecsemők, akiket sohasem vesznek karba, meghalnak.
Ennyire alapvető szükséglete
az embernek a karba vétel.
Társadalmunkban egy sajnálatos tendencia mutatkozik,
miszerint a szülőknek azt javasolják: ne vegyék karjukba a gyermeket,
ne vegyék fel a síró csecsemőt, nehogy elkényeztessék,
ne vegyék fel, mert ezzel ösztönzik, hogy átaludja az éjszakát...
.
ez pontosan az ellentéte annak, amire a gyermeknek szüksége van.
Ezek a gyermekek idővel visszaalszanak, mert feladják,
és az agyuk egyszerűen kikapcsol,
így védekezve azzal a vészhelyzettel szemben,
hogy tényleg magukra hagyták őket a szüleik,
de az érzelmi memóriájukban az rögzül,
hogy a világ fütyül rájuk.
[ Gyermekkor ]
Rengeteg ilyen különbség rögzül az élet korai szakaszában.
Bizonyos értelemben a szülők saját tapasztalataikat
örökítik át gyermekeikre arról, hogy milyen nehéz vagy könnyű az élet,
.
akár az anya depresszióján keresztül,
akár azzal, hogy a szülők idegesen bánnak a gyerekkel,
.
mert nehéz napjuk volt, vagy csak túl fáradtak a nap végére.
Ezek nagyon erős programozó hatással vannak
a gyermekek fejlődésére, amiről ma már sokat tudunk.
De ez a fiatalkori érzékenység nem csak egy evolúciós hiba.
Számos különböző fajnál megfigyelhető.
Még a növénypalántáknál is van egy korai alkalmazkodási folyamat
a környezethez, amelyben felnőnek.
De az embereknek a társadalmi viszonyokhoz kell alkalmazkodniuk.
Ezért az élet korai szakaszában,
amennyi gondoskodás és konfliktus ér, amennyi figyelmet kapsz,
ízelítőt nyújt számodra a világból, amelyben fel fogsz nőni.
Egy olyan világban nősz majd fel,
ahol meg kell küzdened mindenért,
a létbizonytalanság, közöny és bizalmatlanság légkörében?
Vagy egy olyan társadalomban fogsz felnőni, ami
a kölcsönösségen, az együttműködésen, az empátián alapszik,
ahol a biztonságod a másokkal való jó kapcsolatodon múlik?
A választól függően az érzelmi és tudati fejlődésed igen különböző lehet,
.
és ez a fiatalkori érzékenység lényege,
a szülői nevelés pedig egy szinte teljesen öntudatlanul
működő rendszer, amelyben átadjuk a gyermeknek a tapasztalatainkat
arról, hogy milyen világban élünk.
Az elismert brit gyermekpszichiáter, D. W. Winnicott szerint
lényegében két dolog fordulhat rossz irányba gyermekkorban.
Az egyik, ha olyan dolgok történnek, amiknek nem szabadna megtörténni.
A másik, ha olyan dolgok nem történnek meg, amelyeknek kellene.
Az első kategóriába az Eastside-i betegeim
és számos szenvedélybeteg által megtapasztalt
trauma, erőszak és elhagyatottság tartozik.
Ezek azok a dolgok, amiknek nem kellett volna megtörténniük.
De emellett ott van a stresszmentes, egymásra hangolt,
osztatlan figyelem a szülők részéről, amire minden gyermeknek szüksége van,
.
de amit nagyon gyakran nem kapnak meg.
Nem bántalmazzák, nem hanyagolják el őket,
és nem sérülnek lelkileg.
De amire szükségük volna —
egy gondoskodó, érzelmileg jelen lévő szülő —
egyszerűen hiányzik, a társadalmunk okozta
feszültségek és a nevelési körülmények miatt.
A pszichológus Allan Surer "proximális elhagyatottságnak" nevezi,
a helyzetet, hogy a szülő fizikailag jelen van, de érzelmileg távol.
.
Az elmúlt
nagyjából 40 évben a társadalmunk
legerőszakosabb tagjaival foglalkoztam:
gyilkosokkal, nemi erőszaktevőkkel stb.
Igyekeztem megérteni, mi okozza ezt az erőszakot,
és arra jutottam, hogy börtöneink legerőszakosabb bűnözői
maguk is áldozatai voltak
a gyermekkori bántalmazás olyan fokának,
amely meghalad mindent, amit valaha is el tudtam volna képzelni.
Fogalman sem volt arról, hogy
gyakran milyen mélységes elvetemültségnek vannak kitéve
a gyermekek társadalmunkban.
A legerőszakosabbak, akikkel találkoztam, maguk is
gyilkossági kísérlet túlélői voltak, amelyet sokszor
a saját szüleik vagy közeli hozzátartozóik kíséreltek meg ellenük,
vagy át kellett élniük, ahogy a szemük láttára
gyilkolják meg más emberek a legközelebbi családtagjaikat.
Buddha azt vallotta, hogy minden mindennel összefügg.
Azt mondta: "Az egyben ott a sok, és a sokban ott az egy."
Tehát nem érthetsz meg semmit a környezetéből kiragadva.
A falevél nyilvánvalóan tartalmazza a napot, az eget és a földet.
Ez persze ma már minden területen igaznak bizonyult,
különös tekintettel az emberi fejlődésre.
A modern tudományos kifejezés erre
az emberi fejlődés "bio-pszicho-szociális" természete,
miszerint az emberi lények biológiája
nagyban függ attól, milyen kölcsönhatásban vannak
a szociális és pszichológiai környezetükkel.
A pszichiáter és kutató
Daniel Siegel a Kaliforniai Egyetemen (Los Angeles, UCLA)
alkotta meg az "interperszonális neurobiológia" kifejezést,
amely azt jelenti, hogy az idegrendszerünk működése
nagymértékben függ a személyes kapcsolatainktól:
elsősorban a szüleinkkel, gondviselőinkkel,
másodsorban egyéb személyekkel, akikhez
szoros kötelékek fűznek,
harmadsorban az egész kultúránkkal való kapcsolattól.
Tehát nem választhatjuk el
egy emberi lény idegrendszeri működését
a környezettől, amelyben felnőtt,
és amelyben él.
És ez igaz az egész életútra.
Ez különösen igaz, amíg másoktól függünk,
segítségre szorulunk, ameddig agyunk még fejlődik,
de ugyanúgy igaz a felnőttekre még az életük végén is.
[ Kultúra ]
Az ember majdnem mindenféle társadalmi formában élt már,
a leginkább egalitáriustól —
úgy tűnik, a vadászó és gyűjtögető társadalmak nagyon egalitáriusak voltak,
például az étel megosztásán és ajándékozáson alapultak...
Az emberek kisebb csoportokban,
főleg gyűjtögetésből és egy kevés vadászatból éltek,
nagyrészt olyan emberek társaságában,
akiket legalábbis egész életükben ismertek, de
leginkább közeli, legtöbb harmadfokú rokonaik voltak,
egy olyan világban, ahol nagy volt
az átjárhatóság a különböző csoportok közt,
egy világban, ahol nem volt
számottevő anyagi kultúra...
és így töltötte az emberiség hominid történelmének legnagyobb részét.
Nem meglepő, hogy ez egy teljesen más világ.
Ennek egyik következménye, hogy jóval kevesebb volt az erőszak.
A szervezett, csoportos erőszak
ebben a történelmi korszakban
nem volt jellemző, ez eléggé nyilvánvalónak tűnik.
Akkor hát hol rontottuk el?
Az erőszak nem egyetemes. Nem egyenlő mértékben elterjedt
az emberi faj egészén. Hatalmas a különbség
az erőszak mértékét tekintve a különböző társadalmak közt.
Vannak olyan közösségek, amelyekben gyakorlatilag nincs erőszak.
Míg mások elpusztítják önmagukat!
Egyes anabaptista vallási csoportok
teljesen, szigorúan pacifisták,
így például az ámisok, a mennoniták, a hutteriták...
Ezek közül egyes csoportokban — a hutteritáknál —
egyetlen dokumentált emberölési eset sem ismert.
Nagyobb háborúink során, mint például a II. világháború idején,
amikor mindenkit besoroztak,
ők megtagadták a hadseregben való szolgálatot.
Inkább börtönbe vonultak, minthogy a hadseregben szolgáljanak.
Izraelben a kibucokban
olyan kevés az erőszak, hogy az izraeli bíróságok
sok esetben az erőszakos bűnözőket
— akik bűncselekményeket követtek el —
a kibucokba küldik lakni, hogy
megtanuljanak erőszakmentesen élni.
Mert ott úgy élnek az emberek.
A társadalom tehát jelentősen alakít bennünket.
Közösségeink, amelyek tágabb értelemben tartalmazzák teológiai,
metafizikai, nyelvi stb. befolyásainkat is,
nagymértékben meghatározzák nézeteinket arról,
hogy az élet alapvetően bűnről vagy szépségről szól-e,
hogy a túlvilágon megfizetünk-e azért,
ahogyan éltünk, vagy ez lényegtelen.
Nagy vonalakban a különböző nagyobb társadalmak
feloszthatók individualistákra, illetve kollektivistákra, és
a két társadalomtípus nagyon eltérő embereket és felfogásokat eredményez,
.
sőt, gyanítom, hogy ezzel együtt eltérő agyszerkezetet is.
Mi, amerikaiak, az egyik legindividualistább társadalomban élünk.
A kapitalizmus egy olyan rendszer, amely lehetővé teszi,
hogy egy feltételes piramis egyre magasabb fokára lépj,
ami viszont egyre kevesebb biztonsági védőhálóval jár.
Értelemszerűen, minél rétegzettebb egy társadalom,
annál kevesebb a veled egyenrangú társ; annál kevesebb az olyan ember,
akivel szimmetrikus, kölcsönös kapcsolatban állsz,
ehelyett elkülönülő pontokat és végtelen hierarchiákat találsz.
Egy olyan világban, amelyben kevesebb az egyenrangú társ,
sokkal kevesebb az önzetlenség is.
[ Emberi természet ]
Ezzel eljutottunk egy teljesen lehetetlen problémához:
megpróbáljuk tudományos szempontból értelmezni azt,
hogy milyen természet is az emberi természet.
Tudod, egy bizonyos szinten
a természetünk olyan természetű,
hogy különösebben ne korlátozza a természetünk.
Társadalmilag sokkal változatosabbak vagyunk,
mint bármely más faj a világon.
Változatosak a hit- és stílusrendszerek, a családszerkezetek,
a gyermeknevelési módok.
Rendkívüli kapacitásunk van a sokrétűségre.
Egy társadalomban, amely a versengésre épül,
és valójában nagyon gyakran egyik embernek
a másik általi könyörtelen kizsákmányolására,
a mások gondjain való nyerészkedésre,
amelyben sok esetben problémákat hoznak létre
hogy ezekből azután hasznot húzzanak —
az uralkodó ideológiák pedig gyakran azzal indokolják ezt a fajta viselkedést,
hogy valamely alapvető és megváltoztathatatlan emberi természetre hivatkoznak.
A mi társadalmunk mítosza az,
hogy az ember természeténél fogva
versengő, individualista és önző.
A valóság pont ennek az ellentéte.
Vannak bizonyos emberi szükségleteink.
Csak úgy beszélhetünk az emberi természet konkrétumairól,
ha felismerjük, hogy vannak bizonyos emberi szükségletek.
Szükségünk van társaságra, közeli érintkezésre,
szeretetre, kötődésre, elismerésre,
arra, hogy észrevegyenek és elfogadjanak bennünket.
Ha e szükségletek kielégülnek, akkor
együttérző, együttműködő emberekké válunk,
olyanokká, akik másokra is tekintettel vannak.
Tehát...
ennek az ellenkezője, amivel gyakran találkozunk társadalmunkban,
az tulajdonképpen az emberi természet eltorzulása,
pontosan azért, mert oly kevés ember szükségletei elégülnek ki.
Szóval beszélhetünk emberi természetről,
de csakis az alapvető emberi szükségletek szempontjából,
amelyek ösztönösen jönnek elő,
vagy mondhatnám úgy is, hogy azon emberi szükségletek,
amelyeket ha kielégítünk, bizonyos jellemvonásokat eredményeznek,
míg ha nem, akkor másféle jellemvonásokat.
Tehát...
ha felismerjük a tényt, hogy az emberi szervezet
egyrészt képes rugalmasan alkalmazkodni,
hogy életben maradjon különböző feltételek közt,
másrészt szigorúan szüksége van bizonyos környezeti feltételek meglétére,
vagy emberi szükségletek kielégítésére,
kialakul a társadalommal szembeni követelményrendszer.
Éppúgy, ahogy a testünknek szüksége van fizikai tápanyagokra,
az emberi agy pozitív környezeti ingereket igényel
a fejlődés minden szakaszában,
miközben védelemre is szüksége van
az egyéb, negatív ingerekkel szemben.
És ha olyan dolgok, amelyek szükségesek, nem történnek meg...
vagy amelyeknek nem szabadna megtörténniük, mégis megtörténnek...
akkor nyilvánvaló, hogy utat engednek
nem csak a fizikai és szellemi betegségek sokaságának,
hanem számos romboló jellegű emberi viselkedésnek is.
Tehát, ahogy a tekintetünket kifelé fordítjuk,
és számba vesszük a mai állapotokat, akkor
fel kell tennünk a kérdést:
Ez az állapot, amit létrehoztunk a modern világban,
valóban támogatja egészségünket?
Társadalmi és gazdasági rendszerünk alapjai
pozitív erőként hatnak-e
az emberi és társadalmi gyarapodásra és fejlődésre?
Vagy társadalmunk alapvető gravitációja tulajdonképpen
ellentétesek azokkal az alapvető evolúciós követelménykkel,
amelyek szükségesek ahhoz, hogy megteremtsük és fenntartsuk
személyes és társadalmi jólétünket?
[ 2. rész: Társadalmi kórtan ]
Feltehetnénk a kérdést: hol is kezdődött mindez?
Mindez, amit manapság látunk... egy világ,
a teljes összeomlás peremén.
[ A piac ]
John Locke-kal kezdődik.
És John Locke bevezeti a tulajdon fogalmát.
Szerinte 3 feltétele van egy igazságos magánjogi és tulajdoni rendszernek.
Ez a három feltétel a következő:
maradjon elegendő másoknak is,
nem szabad kárba vesszen,
és — legfőképpen — munkáddal formálsz rá jogot.
Indokoltnak tűnik: munkát fektetsz a környezetedbe,
és akkor jogod van a termékhez.
Mindaddig, amíg másoknak is marad elég,
és amíg nem romlik meg,
és nem hagyod, hogy bármi is kárba vesszen, addig minden rendben.
Sokat foglalkozik ezzel híres Értekezéseiben a polgári kormányzatról,
és azóta is ezt tekintik
a gazdaság, politika és jog bibliájának.
Még mindig ezt a klasszikus szöveget oktatják.
Nos... miután meghatározza a feltételeket,
és már-már azt gondolnánk
— akár támogatjuk, akár ellenezzük a magántulajdont —
hogy nagyon jó, hihető és erőteljes érveket sorakoztatott fel
a magántulajdon mellett —
akkor hirtelen felrúgja őket!
Egyszerűen áthúzza a feltételeket. Egyetlen mondattal.
Azt mondja: "Nos, amint bevezették
a pénzt az emberek hallgatólagos beleegyezésével..." akkor azzá vált —
.
nem mondja, hogy az összes feltétel ezáltal semmissé vált vagy töröltetett —
de mégis ez történik.
Tehát most nem az van,
hogy van egy terméked, amit munkáddal kiérdemeltél —
ó, nem — most a pénz megvásárolja a munkát.
Nem kell többé azzal törődni,
hogy marad-e elég másoknak;
nem kell többé azzal törődni, hogy megromlik-e —
mert azt mondja, a pénz olyan, mint az ezüst és az arany, nem tud megromlani —
.
ezért a pénz nem lehet felelős a pazarlásért...
ami nevetséges. Nem a pénzről és az ezüstről beszélünk,
hanem azok kihatásairól.
Egyik logikai bukfenc a másik után.
A legelképesztőbb
logikai szemfényvesztést viszi véghez itt.
De ez megfelel a tőkések érdekeinek.
Aztán jön Adam Smith,
és ő ehhez hozzáteszi a vallást...
Locke kezdte azzal, hogy "mindez Isten műve — Isten törvénye..."
.
aztán jön Smith is, és azt mondja: "nem csak hogy Istentől való"...
.
nos, ugyan nem mondja ki, de
filozófiájában pontosan erről van szó, elvileg —
azt mondja hogy "ez nem csak a magántulajdon kérdése..."
mindez eredendően létezik — mindez adott!
És ott vannak a "befektetők, akik megvásárolják a munkaerőt" — Adott!
Nincs korlátozva, hogy másoknak mennyi munkáját vásárolhatják fel,
hogy mennyit halmozhatnak fel, hogy mekkora az "egyenlőtlenség" —
ez már mind adott.
Tehát jön és az ő nagy ötlete az,
— amelyet mellesleg csak zárójelben, futólag említ —
hogy hát ott vannak az emberek, akik javakat adnak el — ez a kínálat —
és más emberek megvásárolják e javakat — ez a kereslet,
de mitől fog a kínálat egyezni a kereslettel, vagy a kereslet a kínálattal?
.
Hogyan alakul ki az egyensúly közöttük?
Ez a közgazdaságtan egyik alapvető kérdése,
hogy az egyensúly hogyan alakulhat ki.
És Smith azt mondja erre: a "Piac Láthatatlan Keze"
lesz az, ami egyensúlyba hozza őket.
Tehát most már Isten benne rejlik az egészben!
Nem csak a tulajdonjogot adta számunkra,
meg annak minden velejáróját és a "természetes jogokat",
amelyekről Locke beszélt...
Most már ott tartunk, hogy a rendszer MAGA "Isten".
Tulajdonképpen Smith azt mondja
— és végig kell olvasnod a "Nemzetek gazdagságát",
hogy megtaláld ezt az idézetet —
azt mondja: "a léthez szükséges javak szűkössége
gátat szab a szegények szaporodásának,
és a természet ezt csak úgy tudja megvalósítani,
hogy elpusztítja gyermekeiket."
Tehát a lehető legrosszabb értelemben tapintott rá az evolúciós elméletre...
jócskán Darwin előtt.
És elnevezte őket "a munkások fajának".
Látható, hogy ebbe beleépült egyfajta rasszizmus,
egy elvakultság az élettel szemben, számtalan gyermek halálával szemben.
.
Azt gondolta: "a Láthatatlan Kéz így gondoskodik
a kereslet és a kínálat közti egyensúlyról."
Látod tehát, "Isten" milyen bölcs?
Láthatod, hogy számos nagyon rosszindulatú,
élet- és környezetromboló folyamat,
ami manapság zajlik, valamilyen formában
Smith "gondolat-génjét" hordozza.
Ha elgondolkodunk az úgynevezett
szabadpiaci kapitalista rendszer eredeti elméletéről,
ahogy azt megalkották a korai gazdasági filozófusok,
mint Adam Smith,
láthatjuk, hogy a "piac" eredeti célja
a valós, kézzelfogható, létfenntartást biztosító javak kereskedelme volt.
Adam Smith nem is sejthette, hogy
a bolygó legjövedelmezőbb gazdasági szektora
végül a pénzpiaci kereskedelem arénája, más néven
az úgynevezett befektetési piac lesz, ahol pénzünket
,
más pénzek mozgatásával gyarapíthatjuk, egy önkényes játékban,
.
melynek produktív haszna a társadalom számára egyenlő a nullával.
Függetlenül Smith eredeti szándékától,
elméletének egyik alapvető tana nyitotta meg a kaput
az efféle, látszólag rendellenes jelenségek számára:
az, hogy magát a pénzt árucikként kezeljük.
Manapság a világ minden gazdaságában
— a kinyilvánított társadalmi rendszertől függetlenül —
a pénzhajszolás célja maga a pénz és semmi más.
Az alapötlet, amelyet Adam Smith a "Láthatatlan Kéz"
vallási kinyilatkoztatásával oly titokzatosan megfogalmazott,
.
az volt, hogy e képzeletbeli árucikk
szűklátókörű, öncélú hajhászása
.
varázslatos módon emberi és társadalmi jólétet és haladást fog teremteni.
A valóság viszont az, hogy a pénzügyi ösztönzés "érdeke"
— vagy amit egyesek "pénz-értékteremtésnek" neveznek —
mára teljesen elszakadt az alapvető
"életérdektől", amit úgy is hívhatnánk, hogy
"élet-értékteremtés".
Az történt, hogy a gazdaságtani doktrínák
teljesen összekuszálják ezt a két fogalmat.
.
Úgy gondolják, hogy az élet-értékteremtés
a pénz-értékteremtés következménye.
Ezért mondják azt, hogy ha több árut adnak el,
ha növekszik a GDP és így tovább...
az növeli az emberek jólétét,
így a GDP lehet a társadalom egészségének alapvető mutatószáma.
.
Nos, a zűrzavar itt érhető tetten.
Itt a pénz-értékteremtésről beszélnek,
vagyis a javak eladásából származó
összes bevételről és jövedelemről —
és ezt összetévesztik az élet sokszorozásával.
Tehát a kezdetek óta a rendszer része
a pénz- és élet-értékteremtés fogalmainak
teljes összemosódása.
Egyfajta szervezett megtévesztéssel van dolgunk,
amely egyre pusztítóbbá válik,
amint a pénz-értékteremtés függetlenedik
mindenfajta termeléstől. Ez tehát egy rendszerhiba.
.
És minden jel arra mutat, hogy ez a hiba végzetes.
[ Üdv a Gépezetben ]
Mai társadalmunkban ritkán hallasz olyat, hogy valaki
egy ország vagy társadalom fejlődésének mértékét
olyasmiben fejezné ki, mint a fizikai jólét, boldogsági szint,
bizalom vagy társadalmi stabilitás.
Ehelyett az életszínvonalat megpróbálják
elvont gazdasági fogalmakkal kifejezni.
Ott van a Bruttó Hazai Termék (GDP), a fogyasztói árindex,
a tőzsdepiaci érték, az inflációs ráta
és így tovább.
De adnak-e ezek bármiféle helytálló képet
az emberek életminőségéről?
Nem. Ezeknek a mércéknek csupán
a pénzforgalomhoz van köze, semmi máshoz.
Például egy ország bruttó hazai terméke (GDP)
az eladott áruk és szolgáltatások értékét fejezi ki.
Ez a mérce állítólag az adott ország polgárainak
"életszínvonalával" áll összefüggésben.
Az Egyesült Államokban az egészségügyi kiadások
2009-ben a GDP több, mint 17%-át tették ki,
2500 milliárd dolláros költekezéssel,
ami pozitív hatással volt erre a gazdasági mércére.
Ezt a logikát követve az USA gazdaságának még jobb lenne,
.
ha az egészségügyi szolgáltatások tovább nőnének,
például 3000 milliárd vagy 5000 milliárd dollárra,
hisz ez még nagyobb gazdasági növekedést jelentene,
és több munkahelyet, és a közgazdászok dicsekednének vele,
hogy lám, növekedett az ország életszínvonala.
De... álljon meg a menet!
Mit is jelentenek az egészségügyi szolgáltatások?
Hát... BETEG, HALDOKLÓ EMBEREKET.
Így van: minél több beteg ember él Amerikában,
annál jobb a gazdaságnak.
Ez, sajnos, se nem túlzás, se nem cinikus szemlélet.
Valójában, ha megfelelő távlatból nézed, rájössz, hogy a GDP
.
nemhogy nem tükrözi a valós köz- és társadalmi egészséget
semmilyen kézzelfogható szinten,
hanem inkább az ipar gyenge teljesítményének
és a társadalmi hanyatlásnak a mércéje.
.
És minél nagyobbra nő, annál rosszabb a helyzet
a személyi, társadalmi és környezeti
épségünk szempontjából.
Problémákat kell teremteni, hogy profit keletkezzen.
A jelenlegi paradigma szerint nem jövedelmező
az életek mentése, a bolygónkkal való törődés,
a méltányosság, a béke vagy egyéb ilyesmi.
Ezek egyszerűen nem termelnek profitot.
Van egy régi mondás: "Hozz egy törvényt, és üzletet teremtesz".
.
Üzletet teremtesz például az ügyvédeknek, vagy másnak.
Tehát a bűnözés üzletet teremt,
ugyanúgy, ahogy a pusztítás is üzletet teremtett Haitin.
.
Nagyjából kétmillió ember ül ma börtönben
az Egyesült Államokban,
és sok börtönt magánvállalatok üzemeltetnek, például
.
a Corrections Corporation of America vagy a Wackenhut,
amelyek részvényárfolyama a tőzsdén
attól függ, hogy hány ember ül börtöneikben.
Hát ez már tényleg beteges!
De ez azt tükrözi,
mit is feltételez ez a gazdasági paradigma.
Tehát pontosan mit feltételez ez a gazdasági paradigma?
Mi az, ami gazdasági rendszerünket mozgásban tartja?
A fogyasztás.
Vagy pontosabban, a ciklikus fogyasztás.
Ha lebontjuk a klasszikus piacgazdaság alapjait,
.
nem marad más, mint egy pénzforgalmi séma,
amelyet egyszerűen nem szabad leállni hagyni,
vagy akár jelentősen lelassulni,
ha azt akarjuk, hogy jelenlegi társadalmunk működőképes maradjon.
.
Három fő szereplője van a gazdasági rendszerünknek:
a munkavállaló, a munkáltató és a fogyasztó.
.
A munkavállaló munkát ad el a munkáltatónak, jövedelemért cserébe.
A munkáltató pedig termelési szolgáltatásait, vagyis a termékeket
adja el a fogyasztónak, jövedelem fejében.
A fogyasztó persze csak egy másik szerepe
a munkáltatónak és a munkavállalónak,
akik így forgatják vissza a pénzt a rendszerbe,
lehetővé téve a ciklikus fogyasztás fenntartását.
Más szóval, a globális piaci rendszer alapja
az a feltevés, hogy mindig lesz elég termékkereslet
a társadalomban ahhoz, hogy elegendő pénzmozgás legyen
.
a fogyasztási folyamat fenntartásához.
És minél gyorsabb a fogyasztás üteme,
annál nagyobb az úgynevezett "gazdasági növekedés",
és a gépezet kattog tovább...
De várjunk csak!
Azt hittem, a gazdaság eredeti célja... nem is tudom...
A "gazdaságosság"?
Maga a kifejezés is a takarékosságra,
hatékonyságra és a pazarlás mellőzésére utal, nemde?
Szóval, hogyan is lehet a rendszerünk,
amely minél nagyobb ütemű fogyasztást követel,
bármivel is takarékos, "gazdaságos"?
Nos... nem az.
A piaci rendszer célja valójában épp az ellenkezője annak,
amit egy valódi gazdaságnak tennie kellene:
a létszükségletek kielégítésére szolgáló javak
termeléséhez és elosztásához használt anyagok
hatékony és gondos kezelése.
Egy véges bolygón élünk, véges erőforrásokkal,
ahol például az olaj, amelyet hasznosítunk,
évmilliók alatt jött létre...
ahol az ásványok, amiket felhasználunk, több milliárd év alatt alakultak ki.
Tehát... egy olyan rendszer, amely szándékosan ösztönzi
a fogyasztás ütemének gyorsulását
az úgynevezett "gazdasági növekedés" érdekében,
színtiszta, őrült öko-öngyilkosság.
A hatékonyság tulajdonképpen a pazarlás hiánya.
A pazarlás hiánya?
Ez a rendszer pazarlóbb, mint bármely más rendszer,
amely valaha létezett bolygónkon.
A létfenntartó szervezet és a létfenntartó rendszer minden szintje
válságban van, problémákkal küszködik,
hanyatlik vagy már összeomlott.
Az utóbbi 30 év szakmai folyóiratai közül
egyetlen egy sem mond mást:
minden létfenntartó rendszer hanyatlásnak indult,
ahogy társadalmi programjaink is... és vízellátásunk is.
.
Nevezz meg bár egy olyan létfenntartó eszközt, amely nincs veszélyben.
.
Nem tudsz.
Egyetlen egy sincs, és ez nagyon-nagyon kétségbeejtő.
De még az okozati összefüggéseket sem térképeztük fel.
Nem merünk szembenézni az okozati összefüggésekkel.
Csak folytatnánk ugyanígy. Tudod, ezt nevezik őrületnek,
amikor ugyanazt tesszük újra meg újra,
pedig nyilvánvalóan nem működik.
Tehát lényegében
nem is egy gazdasági rendszerrel van dolgunk,
sőt, azt mondanám, inkább egy "anti-gazdasági" rendszerrel.
[ Az anti-gazdaság ]
Van egy régi mondás, amely szerint a versenypiaci modell célja
.
"a lehető legjobb áru termelése, a lehető legalacsonyabb áron."
Ez az állítás lényegében az ösztönző koncepció,
amely a piaci versenyt indokolja, azon feltevés alapján,
.
hogy ez jobb minőségű termékeket eredményez.
Ha én egy asztalt szeretnék magamnak építeni,
nyilván a lehető legjobb, legtartósabb
anyagokból készíteném, nem igaz?
Azzal a céllal, hogy minél tartósabb legyen.
Miért akarnék valami selejtes dolgot készíteni,
tudva, hogy előbb-utóbb újra meg kell csinálnom majd,
így még több anyagot és energiát kell majd belefektetnem?
Nos, amennyire racionális ez a gondolkodás a fizikai világban,
amikor a piaci világra kerül a sor,
nem csak, hogy kimondottan irracionális,
de még csak nem is lehetséges.
Technikailag lehetetlen, hogy a legjobbat termeljük bármiből,
.
ha a cég fenn akarja tartani a versenyképességét,
és megfizethető is akar maradni a fogyasztó számára.
Szó szerint minden, amit a világgazdaságban létrehoznak
és eladásra kínálnak, máris tökéletlen
abban a pillanatban, ahogy elkészült,
hiszen matematikailag lehetetlen,
hogy technológiailag a legfejlettebb, leghatékonyabb,
és ráadásul stratégiailag fenntartható termék keletkezzen.
Ennek az oka az, hogy a piacgazdaság
megköveteli a "költséghatékonyságot",
vagyis, hogy csökkentsék a költségeket
a termelés minden egyes fázisában.
Csökkenteni kell a munkabérköltséget,
az alap- és csomagolóanyag-költséget stb.
Természetesen, e versenystratégiának
az a célja, hogy az adott cég termékeit vegyék meg
a versenytársak termékei helyett,
akik persze ugyanezt a stratégiát követik,
hogy termékeik szintén versenyképesek, megfizethetők legyenek.
E rendszer elkerülhetetlenül pazarláshoz vezető következménye
a "természetből adódó elavulás" kifejezéssel írható le.
Azonban ez csak egy része egy nagyobb problémának.
A piacgazdaság egyik legalapvetőbb vezérelve,
amely egyetlen szakkönyben sem szerepel, a következő:
.
"Semmilyen termék élettartama nem lehet nagyobb,
mint amekkora mellett még fenntartható a ciklikus fogyasztás folyamatossága."
.
Más szóval kritikus feltétel, hogy a dolgok elromoljanak,
meghibásodjanak, tönkremenjenek adott időn belül.
Ezt úgy nevezzük: "tervezett elavulás".
A tervezett elavulás az alapköve annak a piaci stratégiának,
amelyet minden ma létező termelő vállalat követ.
Természetesen igen kevés vállalná fel közülük nyíltan ezt a stratégiát,
.
ezért a legtöbb esetben a korábban említett
"természetből adódó elavulás" jelenségével álcázzák,
míg gyakran semmibe veszik, vagy eltitkolják a technológia új vívmányait,
.
amelyek fenntarthatóbb, tartósabb áruk előállítását tehetnék lehetővé.
Tehát, ha nem lenne elég pazarlás abban,
hogy a rendszer eredendően nem engedheti meg
a legtartósabb és leghatékonyabb termékek gyártását,
a Tervezett Elavulás kifejezetten elismeri,
hogy minél hosszabb egy termék élettartama,
az annál károsabb a ciklikus fogyasztásra,
és következésképp a teljes piacgazdaságra nézve.
Más szóval, a termék fenntarthatósága
ellentétes a gazdasági fejlődéssel,
ami egy közvetlen, erős ösztönzést jelent arra,
hogy minden termék élettartamát rövidre szabják.
.
Valójában a rendszer nem is tud másképp működni.
Elég egy pillantást vetni a világszerte látható szeméttelepek tengerére,
hogy szembenézzünk az elavulás realitásával.
Mára már milliárdnyi olcsón előállított mobiltelefon,
számítógép és egyéb technológiai cikk,
mind tele értékes, nehezen bányászható nyersanyagokkal,
mint az arany, a tantál, a réz,
rothad hatalmas kupacokban,
többnyire apró alkatrészek meghibásodása, elavulása miatt,
amelyek egy fenntartható társadalomban könnyen javíthatók, felújíthatók lennének,
és így hosszabb lehetne a termék élettartama.
.
Sajnos, bármennyire is hatékonynak tűnne ez a való világban,
egy véges erőforrásokkal rendelkező, véges bolygón élve,
.
a piac szempontjából ez kifejezett ellentéte a hatékonyságnak.
Egy szó, mint száz:
a hatékonyság, fenntarthatóság és takarékosság
a gazdasági rendszerünk ellenségei.
És ugyanúgy, ahogy minden terméket folyamatosan kell termelni
és újratermelni, függetlenül ennek környezeti hatásától,
.
a szolgáltatási szektor is hasonló elvek szerint működik.
A rideg valóság az, hogy nincs pénzügyi haszon
abban, hogy végleg megoldjanak egy problémát,
amely miatt a szolgáltatást igénybe veszik.
Végső soron
például az egészségügyi szektor egyáltalán nem szeretné,
hogy megtalálják a rák és más betegségek ellenszerét,
mert ez számtalan állás és milliárdos bevételek megszűnését jelentené.
És ha már a témánál vagyunk,
a bűnözés és a terrorizmus ebben a rendszerben jó dolog!
Legalábbis gazdasági szempontból.
Mert munkát ad a rendőrségnek,
piacot teremt a nagy értékű biztonságtechnikai termékeknek,
nem beszélve a börtönök értékéről,
amelyek magánkézben vannak, és profitot termelnek.
És a háború?
A hadiipar Amerikában a GDP jelentős összetevője,
ez az egyik legjövedelmezőbb iparág —
amely gyilkoló és romboló fegyvereket gyárt.
Az iparág kedvenc szórakozása, hogy felrobbantson dolgokat,
hogy aztán odamehessen újjáépíteni. Haszonért!
Láthattuk ezt az iraki háború nyomán "égből pottyant"
milliárd dolláros szerződések kapcsán.
Végeredményben, a társadalom szociális szempontból negatív jellemzői
.
az ipar számára pozitívan jutalmazott vállalkozásokat jelentenek.
Így bármilyen igyekezet a problémák megoldására
vagy a környezeti fenntarthatóságra és takarékosságra
lényegében a gazdasági fenntarthatóság ellen dolgozik.
És emiatt van,
hogy mindig, amikor a GDP növekedését látod egy országban,
valójában a szűkösség növekedését látod,
legyen az valós vagy mesterséges,
és a szűkösség értelemszerűen a hatékonytalanság következménye.
Így tehát a szűkösség növekedése a hatékonytalanság növekedését jelenti.
[ Értékrendzavar ]
Az Amerikai Álom a féktelen, folyamatos fogyasztáson alapszik.
.
Azon a tényen alapul,
hogy a közmédia, és
különösen a kereskedelmi reklámtevékenység
— minden cég, amelynek szüksége van erre a végtelen növekedésre —
többségünket meggyőzött, vagy belénk nevelte
— Amerikában és világszerte —
hogy rendelkeznünk kell X számú vagyontárggyal,
és a lehetőséggel, hogy egyre több anyagi javat
szerezhessünk, ahhoz, hogy boldogok legyünk.
Ez egyszerűen nem igaz.
Akkor miért folytatják az emberek ezt a mániákus vásárlást,
ami végső soron öko-népirtás,
a rendszerre gyakorolt összesített hatását tekintve?
Ez csak egy klasszikus gondolat-programozás.
Bizonyos kondicionáló bemenőjeleket viszel be a szervezetbe,
és eredményként a kívánt viselkedésmódokat
vagy célokat kapod.
Ehhez bevetnek minden rendelkezésre álló technológiát,
és dicsekednek, hogy már a csecsemők agyában elültetik a bogarat,
.
és amit hallanak, az máris beprogramozza őket
egy adott márka imádatára.
Látod, így csinálnak hülyét az emberekből.
.
Arra tanítják őket, hogy hülyék legyenek.
Ez egy értékrendzavar.
Ha létezik valami bizonyíték
az emberi agy alakíthatóságára,
ha van bizonyíték arra, hogy mennyire képlékeny
az emberi gondolkodás, és milyen könnyen programozható
és irányítható az ember
a környezeti inger természete alapján,
és amit az illető inger megerősít:
ez a bizonyíték a kereskedelmi reklámok világa.
Egyszerűen bámulatos,
milyen szintre jutott ez az agymosás:
ezek a programozott robotok, az úgynevezett "fogyasztók"
botorkálnak a tájban,
majd betérnek egy boltba, és elköltenek például
4000 dollárt egy táskára,
amelyet kb. 10 dollárért gyártottak
egy tengerentúli munkásnyúzó üzemben.
Csak azért, mert az illető márka státusszimbólum
a kultúránkban.
Vagy nézzük, mit tettek az ősi közösségi hagyományokkal,
amelyek célja a bizalom és az összetartás erősítése volt:
mára eltérítették ezeket,
nyereséghajhász, anyagi értékek mentén, így most évente
bizonyos napokon haszontalan kacatok tömkelege cserél gazdát.
És még csodálkozunk, hogy manapság miért van annyi
kényszeres vásárló és felhalmozó,
amikor világos, hogy már gyerekkoruk óta programozták őket,
hogy anyagi javakat várjanak
családi és baráti kapcsolataik elismerése jeléül.
Tény, hogy bármely közösség alapkövei
azok az értékek, amelyek támogatják a működését.
A mi jelenlegi társadalmunk
csak úgy működhet, ha értékeink támogatják
a pazarló életmódot,
amely a piacgazdaság fenntartásához szükséges.
75 évvel ezelőtt az egy főre eső fogyasztás
— Amerikában és a fejlett országok többségében —
feleannyi volt, mint amit ma látunk.
A mai idők új fogyasztói kultúráját
mesterségesen alakították ki és erőltették ránk,
az egyre nagyobb mértékű fogyasztás
reális szüksége miatt.
És ezért költ a legtöbb cég mostanában
több pénzt reklámra,
mint a termék létrehozásának valós folyamatára.
Szorgalmasan dolgoznak hamis szükségletek keltésén,
amit aztán kielégíthetünk... És működik!
[ A "közgazdászok" ]
Tudod, a közgazdászok valójában egyáltalán nem is közgazdászok.
Ők a pénz értékének propagandistái.
Észreveheted, hogy minden modelljük alapvetően
jelképek cseréjére vezethető vissza, amely biztosan jövedelmező
.
egyik félnek, vagy mindkettőnek, mindegy...
De teljesen elszakadtak az újratermelés
valóban létező világától.
Ohio-ban egy öregember nem fizette ki a villanyszámláját.
Talán hallottál az esetről.
Az áramszolgáltató lekapcsolta az áramot, és az öregúr meghalt.
Azért kapcsolta le az áramot, mert
nem lett volna neki jövedelmező
tovább szolgáltatni, ha az ügyfél nem fizetett.
Ön szerint ez helyénvaló?
"A felelősség valójában nem
az áramszolgáltatót terheli, aki lekapcsolta az áramot,
hanem az öreg szomszédait, barátait és ismerőseit,
.
mert nem voltak elég jólelkűek, hogy hozzásegítsék őt
.
az elmaradt villanyszámlák kifizetéséhez."
HMMMMMM...
Jól hallottam?!
Azt mondta, hogy egy ember haláláért, amit pénztelensége okozott,
.
a valódi felelősök...
más emberek...
vagy valójában a jótékonyság hiánya?
Nos, ebben az esetben szükségünk lesz egy csomó közszolgálati hirdetésre,
adománygyűjtő malacperselyekre minden bódé pultján,
.
és egy halom befőttes üvegre,
annak a milliárd embernek, akit éhhalál fenyeget a Földön
.
épp amiatt a rendszer miatt, amelyet Milton Friedman népszerűsít.
Mindegy, hogy melyikük filozófiáját nézed: Milton Friedman,
F.A. Hyack, John Maynard Keynes, Ludwig von Mises
.
vagy akármelyik másik nagy közgazdászét,
az érveléseik fonala ritkán hagyja el a pénzfolyamatokat.
.
Olyan ez, mint egy vallás.
Fogyasztás-elemzés, stabilizációs politikák,
hiánygazdálkodás, összesített kereslet...
mint egy végtelen, önmagára hivatkozó,
önmagyarázó, körkörös retorika,
amelyben az általános emberi szükségletek, természeti erőforrások,
és az életet támogató hatékonyság bármely formája
alapállásból ki van zárva,
és ezeket az a különös elgondolás helyettesíti, hogy ha az emberek
kizárólag a pénzért igyekeznek előnyt szerezni egymással szemben,
saját, kicsinyes, önös érdekeik által vezérelve,
ezzel varázslatos módon létrejön egy fenntartható, egészséges, kiegyensúlyozott társadalom.
Ebben az egész elméletben nem szerepel semmilyen életkoordináta.
.
Mit csinálnak ezek egyáltalán?
Pénzügyi folyamatokat követnek.
Semmi mást nem tesznek, csak ezt,
és vélelmezik mindazt, ami fontos:
1: Nincsenek életkoordináták...
Hű... nincsenek életkoordináták!
2: A rendszer összes szereplője csak személyes előnyeit hajhássza.
.
Azaz nem gondolnak semmi másra, mint saját magukra,
és hogy miként nyerhetnének a legtöbbet.
Ez a racionalitás vezérelve: az ön-maximalizáló érdek.
.
És az ön-maximalizálás is csak egyetlen területen érdekli őket:
a pénz vagy az árucikkek terén.
Na de mégis, mi van az emberi kapcsolatokkal?
Nem számítanak, kivéve, amennyiben hozzájárulnak az ön-maximalizáláshoz.
És mi a helyzet a természeti erőforrásokkal?
Nem lényegesek, kivéve, ha a kiaknázásukról van szó.
Na és a család életben maradási képessége?
Nem számít. Pénzzel kell rendelkezniük, hogy bármit is megvehessenek.
.
Nem kellene a gazdaságnak valahol az emberi szükségletekkel is törődnie?
.
Nem ez kellene az alapvető cél legyen: az emberi szükségletek kielégítése?
.
Ó, a "szükséglet" benne sincs a közgazdászok szótárában.
Beleolvasztották az "igény"-be...
És mi az igény? Pénzkereslet, vásárlási szándékkal.
.
Nos a vásárlási szándékkal rendelkező pénzkeresletnek
semmi köze sincs a szükségletekhez,
hisz egy személynek lehet, hogy nincs pénzkereslete,
de kétségbeesetten szüksége van például vízre.
Vagy lehet például, hogy a pénzkereslet arany wc-ülőkét akar.
Akkor mire megy el az összes kereslet? Arany wc-ülőkére.
.
És ezt merik gazdaságnak nevezni?
Ha jobban belegondolunk, ez kell, hogy legyen az emberi gondolkodás
.
történelmének legbizarrabb téveszméje!
[ Pénzügyi rendszer ]
Nos, eddig a piaci rendszerre koncentráltunk,
holott ez csak az egyik fele a globális gazdasági paradigmának.
.
A másik fele a "Pénzügyi rendszer".
Míg a piacgazdaság az emberek közötti, profitért zajló
játszmákkal foglalkozik, a munka, a termelés
és az elosztás szintjén,
addig a pénzügyi rendszer egy — pénzügyi intézetek által megszabott —
mögöttes szabályrendszer,
amely többek között megteremti a piacgazdaság működési feltételeit.
.
Tartalmaz olyan jól ismert fogalmakat,
mint a kamatláb, hitel, adósság,
pénzkészlet, infláció stb.
És miközben te a hajad tépnéd a pénzügyi közgazdászok
szájából dőlő zagyvaságokat hallgatva:
"Szerény megelőző lépések elkerülhetővé teszik
későbbi drasztikus intézkedések szükségességét."
E rendszer természete és következményei
valójában egész egyszerűek:
Az amerikai gazdaságnak — vagy a globális gazdaságnak —
.
három alapvető szabályozó tényezője van. Az első a résztartalék rátás bankrendszer,
.
vagyis ahogy a bankok pénzt nyomtatnak a semmiből.
A második tényező a kamatos kamat.
Ha pénzt veszel kölcsön, többet kell visszafizetned,
mint amennyit felvettél, ami azt jelenti, hogy valójában
te is pénzt hozol létre a semmiből,
amit ki kell szolgálni, megint csak több pénz teremtésével.
A harmadik, hogy egy végtelen növekedési paradigmában élünk.
A gazdasági rendszer, amelyben most élünk, valójában egy piramisjáték.
Semmi sem növekszik örökké. Egyszerűen nem lehetséges.
.
Mint azt a nagy pszichológus, James Hillman írta:
"Az egyetlen dolog, ami az emberi testben növekszik
egy bizonyos életkoron túl, az a rák."
Nem csak a pénz mennyiségének kell növekednie,
hanem a fogyasztók mennyiségének is, akiknek
hitelt kell felvenniük kamatra, hogy így még több pénzt termeljenek,
.
ami nyilván lehetetlen egy véges bolygón.
Az emberek csupán a pénztermelés eszközei,
és egyre több pénzt kell termelniük,
hogy megakadályozzák az egész rendszer szétesését,
most mégis épp ez történik.
Valójában két dolog van, amit mindenkinek tudnia kell
a pénzügyi rendszerről:
1. Minden pénz adósságból jön létre.
A pénz monetizált adósság,
mindegy, hogy kincstári kötvényekből,
lakáshitelekből vagy hitelkártyákból jött létre.
Más szóval, ha minden kintlévő tartozást
hirtelen visszafizetnénk,
egyetlen garas se maradna forgalomban.
2. Szinte minden hitelre számítanak fel kamatot,
és az a pénz, amit a kamat kifizetésére használnánk,
nem is létezik a globális pénzkészletben.
A hitellel csak a kölcsön tőkéjét teremtik meg,
és a kölcsön tőkéje a pénzkészlet.
Tehát, ha minden hitelt hirtelen visszafizetnének,
nem csak hogy nem maradna egy garas sem forgalomban,
de maradna is egy gigantikus méretű tartozás, amelyet
szó szerint lehetetlen kifizetni, hiszen egyszerűen nem létezik.
Ennek következményeképpen két dolog elkerülhetetlen:
az infláció és a csőd.
.
Ami az inflációt illeti, ez történelmi trendként látható
jóformán minden ország esetében,
és könnyedén visszavezethető az okára,
amely a pénzkészlet szakadatlan növekedése,
amire azért van szükség, hogy fedezze a kamatköltségeket,
és működésben tartsa a rendszert.
A csőd pedig az adósságok
bedőlésében jelentkezik.
Ez a bedőlés elkerülhetetlenül utoléri a személyt,
vállalatot vagy országot,
és jellemzően akkor következik be, amikor a kamatok
kifizetése lehetetlenné válik.
De van ám ennek az egésznek egy jó oldala is...
legalábbis, ami a piacgazdaságot illeti.
Mert a tartozás nyomást gyakorol.
A tartozás bér-rabszolgákat hoz létre.
Egy eladósodott ember sokkal hajlamosabb alacsony bérért dolgozni,
mit akinek nincs adóssága.
Így válik az ember olcsó munkaerővé.
S mi sem jobb a cégek számára, mint emberek,
akinek nincs semmilyen pénzügyi mozgástere.
De ugyanez egész országokra is érvényes.
A Világbank és a Nemzetközi Valutaalap (IMF),
amelyek főként multinacionális cégcsoportok megbízottjaiként szolgálnak,
.
gigantikus hitelekkel "segítenek" bajba jutott országoknak,
nagyon magas kamatra. És aztán,
mikor az ország már nyakig csücsül az adósságban, és fizetésképtelen,
.
megszorító intézkedéseket kényszerítenek ki, és belibbennek a multik,
.
üzemeket nyitnak, ahol éhbérért dolgoztatnak, és kiaknázzák az ország természeti kincseit.
Na, ezt nevezik piaci hatékonyságnak.
De várj csak, tovább is van!
Van egy egyedi hibridje
a pénzügyi és piaci rendszernek,
amit tőzsdének nevezünk,
és amely ahelyett, hogy ugye, ténylegesen termelne valamit,
csak a pénzt magát adja-veszi.
És tudod, mit tesznek a tőzsdén az adóssággal?
Bizony, kereskednek vele!
Adósságot adnak és vesznek, és profitot termelnek.
Kezdve a hitelmulasztási csereügyletektől
a fogyasztói hitelekhez kötődő fedezett adósságkötelezvényen át
komplex derivatív rendszerekig, amelyek
egész országok adósságát leplezik,
.
mint például a Goldman Sachs befektetési bank és Görögország összejátszása,
amely majdnem a teljes európai gazdaság összeomlásához vezetett.
Tehát a tőzsdék és részvénypiacok esetében
az őrület egy teljesen új szintjét láthatjuk,
amely a pénz-értékteremtés szüleménye.
Minden, amit tudnod kell a piacokról,
megjelent egy Wall Street Journal vezércikkben
néhány évvel ezelőtt. A címe:
"Az értelmi fogyatékos befektető leckéi".
Ebben a cikkben elmagyarázták,
hogy az enyhén értelmi fogyatékos emberek miért sikeresebb befektetők,
.
mint a normális agyműködéssel rendelkező egyének.
Hogy miért? Mert az enyhe
értelmi fogyatékos embernek nincs empátiája.
Ez a lényeg. Ha nem rendelkezel empátiával,
kiváló befektetővé válhatsz.
Ezért a Wall Street empátia nélküli embereket tenyészt ki,
hogy odamenjenek döntéseket hozni,
és tranzakciókat végrehajtani bűntudat nélkül,
anélkül, hogy átgondolnák, hogy amit csinálnak,
az milyen hatással lehet embertársaikra.
Tehát kitenyésztik ezeket a robotokat.
Ezeket az embereket, akiknek nincs lelkük,
és mivel már ezeket az embereket sem akarják megfizetni,
most már tényleg robotokat tenyésztenek - valódi robotokat -
valódi algoritmikus kereskedőket.
A Goldman Sachs a nagyfrekvenciájú kereskedelem botrányában:
egy számítógépet állítottak a New York-i Tőzsde szerverei mellé.
Ez egy úgynevezett "behelyezett" számítógép, amely
tizedmásodpercek alatt reagál bármilyen tőzsdei mozgásra,
nagy mennyiségű tranzakcióval
árasztja el a tőzsdét,
és ezzel filléreket "skalpol" a tőzsdéről.
Olyan ez, mintha álló nap csak pénzt szivattyúznának.
A múlt év egyik negyedévében
30 vagy 60 napon át egyetlen veszteséges napjuk sem volt,
és dollármilliókat kerestek minden egyes napon?
Ez statisztikailag lehetetlen!
Amikor én a Wall Streeten dolgoztam, úgy működtek a dolgok,
hogy mindenki megvesztegette a felettesét.
A brókerek megvesztegették az irodavezetőt,
az irodavezető megvesztegette a regionális kereskedelmi igazgatót,
a regionális kereskedelmi igazgató
megvesztegette az országos kereskedelmi igazgatót.
Íratlan szabály volt ez.
Karácsonykor... Vajon ki kapja a legnagyobb karácsonyi bónuszt
az átlagos brókerek közül? A belső ellenőr.
A belső ellenőr egész nap ott ül, a feladata pedig az lenne,
hogy téged ellenőrizzen, hogy ne szegd meg a szabályokat,
.
és hogy betartsd a törvényeket.
Na persze, amennyiben
meg tudod vesztegetni a belső ellenőrt,
nyilvánvaló, hogy megfelelsz a törvénynek!
Tehát hogyan is lett a csalás maga a rendszer?
Ez már nem melléktermék.
Ez már a rendszer maga.
Olyan, mint az a régi Woody Allen vicc. Azt mondja:
"Doktor úr, az öcsém azt hiszi, hogy ő egy tyúk."
Az orvos azt mondja: "Vegye be ezt a tablettát,
és ez meg kellene oldja a problémát."
Mire ő - "Doktor úr, maga nem érti.
Kellenek a tojások."
Érted? Tehát...
a csalárd követelések adás-vétele a bankok közt,
amellyel illetékeket és bónuszokat termelnek,
.
a GDP-termelő növekedési motorja lett
az Egyesült Államok gazdaságának,
pedig alapvetően csalárd követelésekkel kereskednek,
amelyek visszafizetésére abszolúte semmi esély nincs.
Feldolgozzák, termelik, és újabb értékpapírrá alakítják a semmit.
Ha ráírom egy szalvétára, hogy "20 milliárd dollár",
és eladom azt a J.P. Morgan-nek, és a J.P. Morgan is
ráírja egy szalvétára, hogy "20 milliárd dollár",
és elcseréljük ezeket a szalvétákat egy bárban,
majd 1/4 százalékos illetéket fizetünk magunknak ezért,
jó nagy karácsonyi bónuszt termeltünk magunknak.
Mindkettőnk könyvelésében van egy 20 milliárd dolláros szalvéta,
aminek nincs valós értéke addig a pillanatig, amikor
a rendszer egyszer csak nem tudja felvenni
az ilyen hamis szalvétákat, és akkor a kormányhoz fordulunk,
hogy mentsen ki minket.
És a Wall Street és a globális részvénypiac miatt
most már konzervatívan számolva is 700 billió dollár van
csalárd követelések formájában,
úgynevezett származtatott ügyletekben,
az összeomlásra várva.
Ez tízszer nagyobb összeg,
mint az egész bolygó
összesített GDP-je.
És miután láttuk, hogyan mentik meg a csődtől
a cégeket és bankokat a kormányok,
akik ironikus módon szintén bankoktól
kölcsönzik ehhez a pénzt,
most azt láthatjuk, ahogy egész országokat próbálnak
megmenteni a csődtől más országcsoportok,
a nemzetközi bankokon keresztül.
De hogyan mentesz meg a csődtől egy bolygót?
Már nincs is olyan ország, amelyik ne fulladozna az adósságában.
A fizetési mulasztások sorozata, amelyet láthattunk,
csak a kezdet lehet, ha utánaszámolunk a dolgoknak.
A felmérések szerint csak az Egyesült Államokban
65%-ra kellene növelni a személyi jövedelemadót,
csak hogy a közeljövő kamatait fedezni tudják.
A közgazdászok már most előrevetítik, hogy pár évtizeden belül
bolygónk országainak 60%-a csődbe mehet.
De várjunk csak! Hogy is van ez?
Az egész világ csődbe megy,
akármit is jelentsen ez,
egy "adósság" nevezetű fogalom miatt,
ami a fizikai valóságban nem is létezik.
Ez csak része egy játéknak, amelyet mi találtunk ki...
és mégis, emberek milliárdjainak a jóléte
forog kockán emiatt.
Extrém elbocsátások, sátorvárosok, egyre növekvő szegénység,
kormányzati szigorítások, megvonások - iskolák zárnak be,
gyerekek éheznek, családok nélkülöznek -
és mindez emiatt a rafinált fikció miatt...
Hát hülyék vagyunk, vagy mi?!
Hé, hé! Mars, haver!
Kisegítenél egy tesót?
Nőj már fel, öcskös.
Szaturnusz! Mi újság?
Emlékszel arra a dögös kis csillagködre, akivel összehoztalak
a múltkor?
Öööö - ide hallgass, Föld.
Már nagyon elegünk van belőled.
Mi minden megadatott neked, és te csak elherdálod.
Rengeteg erőforrásod van, és ezt te is tudod.
Nőj már fel, és tanulj végre egy kis felelősségtudatot, az Isten szerelmére!
.
Elszomorítod az anyádat.
Csak magadra számíthatsz, haver.
Na mindegy...
[ Közegészségügy ]
Mindezt figyelembe véve...
kezdve a piaci rendszernek nevezett hulladékgyártól,
a pénzügyi rendszerként emlegetett adóssággyárig -
ezek alkotják a pénzügyi-piaci paradigmát,
amely napjaink globális gazdaságát meghatározza -
van itt egy következmény,
amely a teljes gépezetet áthatja:
az egyenlőtlenség.
Talán a piaci rendszer teszi, amely
természetszerűleg halad a monopóliumok és az erőegyesítés felé,
miközben vagyonos ipari szigeteket alakít ki,
melyek hasznosságuktól függetlenül a többiek fölé tornyosulnak -
.
például az a tény, hogy a Wall Street legjobb hedge fund menedzserei
.
300 millió dollárt visznek haza évente, anélkül,
hogy bármi értéket termelnének,
míg egy betegség ellenszerét kutató tudós,
aki segíteni próbál az emberiségen,
szerencsés esetben 60 ezer dollárt keres évente -
vagy talán a monetáris rendszer a hibás,
amely szerkezetében tartalmazza az osztályokra tagolást.
Például, ha van pluszban 1 millió dollárom,
.
és betétbe helyezem 4%-os kamatra,
ezzel évente 40 ezer dollárt keresek.
Nincs társadalmi hozzájárulás, nincs semmi.
Ha viszont egy alsóbb osztályhoz tartozom, és hitelt kell felvennem,
hogy autót vagy lakást vásároljak,
akkor kamatot kell fizetnem, amellyel áttételesen
.
a bankbetéttel rendelkező milliomost fizetem meg.
A szegények e meglopása, hogy a gazdagokat kifizessék,
egy alapvető, beépített jellemzője a monetáris rendszernek,
amit beépített osztálymegkülönböztetésnek nevezhetünk.
Történelmünkben természetesen a társadalmi rétegződést
mindig is igazságtalannak tartották, de nyilvánvalóan elfogadták mindenütt,
.
így lehet, hogy ma a népesség 1%-a birtokolja a bolygó javainak 40%-át.
De tegyük félre az anyagi igazságosságot,
valami más is történik az egyenlőtlenség felszíne alatt,
.
amely hihetetlen módon rombolja a közegészséget.
Úgy gondolom, hogy az emberek gyakran értetlenül nézik
a társadalmunk anyagi sikere
— eddig sohase látott gazdagság —
és a sok szociális probléma közti ellentétet.
Ha megnézzük a drogfogyasztás,
erőszak vagy öncsonkítás gyakoriságát
a gyerekek körében, vagy az elmebetegségek statisztikáit,
nyilvánvaló, hogy valami nagyon nem stimmel
ebben a társadalomban.
Az adatok, amelyeket bemutattam,
azt a megérzést igazolják, amely az emberekben
már évszázadok óta élt:
hogy az egyenlőtlenség megosztó és társadalmilag bomlasztó.
Sőt, ez a megérzés sokkal igazabb, mint valaha is gondoltuk volna.
Nagyon erőteljes pszichológiai és társadalmi hatásai vannak
az egyenlőtlenségnek. Talán nagymértékben
a felsőbb-, illetve alsóbbrendűségi érzés kapcsán.
Ez a fajta megosztottság...
talán együtt a tisztelettel, illetve lebecsüléssel —
az alsóbb rétegbeli emberek úgy érzik, lenéznek rájuk.
Mellesleg az erőszak is
ezért gyakoribb az egyenlőtlenebb társadalmakban —
az erőszak kiváltója gyakran az az érzés,
hogy mások lenéznek, nem tisztelnek.
Ha van egy alapelv, amit hangsúlyoznom kell,
vagyis az erőszak megelőzését illetően
a legfontosabb alapelv:
az EGYENLŐSÉG.
Az erőszakos cselekmények gyakoriságát befolyásoló legjelentősebb tényező
.
az egyenlőség, illetve egyenlőtlenség mértéke
az adott társadalomban.
Tehát amivel szemben állunk, az egyfajta
általános társadalmi üzemzavar.
Nem csak egy-két dolog romlik el,
ha az egyenlőtlenség növekszik.
Úgy tűnik, mindenre kihatással van, legyen az akár
bűnözés, egészségi állapot, elmebetegségek, vagy bármi más.
A közegészségügy egyik legnyugtalanítóbb megállapítása:
nehogy elkövesd azt a hibát, hogy szegény legyél.
Vagy szegénynek szüless.
Az egészséged bánja, számtalan úton-módon:
ezt mutatja az "egészség társadalmi-gazdasági lejtője".
Ahogy ereszkedünk lefele a legfelsőbb társadalmi rétegekből,
társadalmi-gazdasági helyzetet illetően, minden lépcsőfokkal
romlik az egészségi állapot, kismillió különböző betegség szempontjából.
.
Csökken a várható élettartam.
A csecsemőhalandóság nő — minden egyes mutatószám romlik.
.
Ezért nagyon fontos kérdés, hogy
miért is létezik ez a lejtő?
Egy nagyon egyszerű és nyilvánvaló válasz erre az, hogy:
"Ha folyamatosan beteg vagy, nem valami nagy a termelékenységed,
.
így az egészségi állapot vezet a társadalmi-gazdasági különbségekhez."
Ez egyáltalán nem így van, azon egyszerű oknál fogva,
.
hogy ha megnézed egy 10 éves gyerek társadalmi-gazdasági helyzetét,
.
megjósolhatod hozzávetőleges egészségi állapotát pár évtizeddel később.
.
Tehát ez az ok-okozati összefüggés.
Egy másik magyarázat: "Ó, ez teljesen nyilvánvaló:
a szegény emberek nem tudják megfizetni az orvosi ellátást."
.
Semmi köze hozzá, hisz ugyanez a lejtő érvényes
.
az általános, ingyenes egészségügyi ellátást biztosító országokban is.
.
Oké, lássuk a következő "egyszerű magyarázatot":
"Hát, átlagosan, minél szegényebb vagy, annál valószínűbb, hogy dohányzol,
.
iszol, és mindenféle egyéb életmódbeli kockázati tényező is érvényes."
Igen, ezek biztosan hozzájárulnak, de alapos kutatások kimutatták,
hogy ez csupán a variáció egyharmadát magyarázza meg.
Tehát mi marad?
Ami marad, annak rengeteg köze van a szegénységből fakadó stresszhez.
.
Tehát minél szegényebb vagy — kezdve attól,
akinek 1 dollárral kevesebb a jövedelme, mint Bill Gates-nek —
minél szegényebb vagy ebben az országban,
átlagosan nézve annál rosszabb az egészségi állapotod.
Ez egy igen fontos dolgot árul el:
a szegénység kihatása az egészségre
nem a szegénységből, hanem a szegénység érzetéből fakad.
Egyre inkább felismerjük, hogy a tartós stressznek
jelentős hatása van az egészségre,
és a stressz legjelentősebb forrása
a társadalmi kapcsolatok minősége.
És ha van valami, ami csökkenti a társadalmi kapcsolatok minőségét,
.
akkor a társadalmi-gazdasági rétegződés az.
A tudomány kimutatta, hogy anyagi jómódtól függetlenül,
.
a puszta tény, hogy rétegzett társadalomban élünk, olyan stresszt okoz,
ami széleskörű egészségügyi problémákhoz vezet,
és minél nagyobb az egyenlőtlenség, annál rosszabb a helyzet.
Várható élettartam: egyenlőbb országokban hosszabb.
Kábítószerhasználat: egyenlőbb országokban kevesebb.
Elmebetegségek: egyenlőbb országokban ritkábbak.
A szociális tőke, vagyis az, hogy az emberek mennyire bízhatnak egymásban:
.
egyenlőbb országokban természetesen magasabb.
Tanulmányi eredmények: egyenlőbb országokban magasabb.
Emberölések száma: egyenlőbb országokban alacsonyabb.
Bűnözés és bebörtönzöttek száma: egyenlőbb országokban alacsonyabb.
.
És sorolhatjuk tovább:
Csecsemőhalandóság, elhízás, fiatalkorú terhességek:
egyenlőbb országokban mind alacsonyabbak.
És talán a legérdekesebb:
Innováció: egyenlőbb országokban magasabb.
Ez megkérdőjelezi az ősrégi nézetet, hogy egy versengésre épülő,
rétegzett társadalom valahogy kreatívabb és találékonyabb.
Mi több, az Egyesült Királyságban végzett, úgynevezett "WhiteHall-tanulmány"
.
kimutatta, hogy a betegségek társadalmi rétegek szerint oszlanak el,
ahogy lefelé haladunk a társadalmi-gazdasági létrán.
.
Megállapították például, hogy a hierarchia legalsóbb fokain
négyszer gyakoribb volt a szívproblémák okozta halál,
.
mint a ranglétra legfelső fokain.
És ez a minta az egészségügyi ellátás hozzáférhetőségétől függetlenül jelen van.
Tehát minél kedvezőtlenebb egy személy relatív pénzügyi helyzete,
átlagosan annál rosszabb az egészségi állapota.
E jelenség abban gyökerezik, amit úgy nevezhetünk:
"pszichoszociális stressz",
és ez a társadalmunkat sújtó legnagyobb
szociális torzulások alapja.
Hogy mi az oka?
A pénzügyi-piaci rendszer.
Tévedés ne essék:
a környezet legnagyobb pusztítója,
a pazarlásnak, az erőforrások kimerülésének, a környezetszennyezésnek a legjelentősebb forrása,
az erőszak, háború, bűnözés, szegénység,
állatkínzás és embertelenség legfőbb előmozdítója,
a társadalmi és személyi neurózis, az elmebetegségek
— depresszió, szorongás — legfőbb táplálója,
arról nem beszélve, hogy a társadalmi paralízis legfőbb forrása,
amely megakadályozza, hogy új módszertanokat alkalmazzunk
az egészségünk, a globális fenntarthatóság
és előrehaladás érdekében ezen a világon —
nem egy korrupt kormányzat, nem a törvényhozás,
nem egy szélhámos vállalat, nem egy banki kartell,
nem is az emberi természet hibája,
és nem is egy titkos, rejtett összeesküvés, amely a világot kézben tartja.
.
Valójában a társadalmi-gazdasági rendszer maga az,
már alappilléreitől kezdve.
[ 3. rész: A Föld projekt ]
Képzeljük el egy pillanatra, hogy lehetőségünk volna
az emberi civilizációt az alapjaitól újratervezni.
Tegyük fel, hogy felfedeztünk
egy bolygót, amely a Föld pontos mása,
és az egyetlen különbség az új bolygó és a mostani Föld között az,
.
hogy ott az emberi evolúció nem történt meg. Tiszta lappal indulunk.
.
Országok és városok nélkül, környezetszennyezés és politikusok nélkül...
csak a tiszta, nyílt természeti környezet.
Mit tennénk ebben az esetben?
Először is kell egy "cél", ugye?
És méltán mondhatjuk, ez a cél: túlélni.
És nem csak egyszerűen túlélni, hanem
optimális, egészséges, virágzó módon tenni azt.
Valóban, a legtöbb ember élni szeretne, és
lehetőleg szenvedés nélkül.
Tehát ennek a civilizációnak az alapja
a lehető legnagyobb mértékben kell támogassa és fenntartsa az emberi életet —
.
figyelembe véve a világ összes lakójának az anyagi szükségleteit,
.
ugyanakkor eltávolítva mindent,
ami hosszú távon kárunkra lehetne.
Ha rögzítettük a "maximális fenntarthatóság" célkitűzést,
a következő kérdés a módszerre vonatkozik.
Milyen megközelítést alkalmazunk?
Lássuk csak —
ha jól tudom, a Földön a társadalom működtetésére a politika módszerét használják...
Tehát mit mond a republikánus, liberális, konzervatív vagy
szocialista doktrína a társadalom-tervezésről?
Hmmm... az égvilágon semmit.
Na jó — hát a vallás?
Gondolom, a Nagy Teremtő hagyott hátra valami tervrajzokat valamerre...
Nem... nem találok semmit.
Na jó — akkor mi maradt?
Van itt valami, amit "tudomány"-nak neveznek.
A tudomány azért egyedülálló, mert módszerei megkövetelik, hogy
az ötleteket, javaslatokat teszteljék, és legyenek megismételhetők,
ráadásul bármi, amivel a tudomány előáll, eredendően cáfolható.
Más szóval, a vallástól és a politikától eltérően,
a tudománynak nincs önérzete.
Bármit is javasol, elfogadja annak a lehetőségét,
hogy idővel megcáfolhatják.
Nem ragaszkodik semmihez, és folyamatosan fejlődik.
Nahát, ez nekem kellően természetesnek hangzik.
Tehát akkor a jelenkori, 21. század eleji tudományos ismeretek
birtokában, és célunkat
— az emberi populáció maximális fenntarthatóságát —
szem előtt tartva,
hogyan kezdünk neki a tényleges építkezésnek?
Az első kérdés, amelyet fel kell tenni:
Mire van szükségünk az élethez?
A válasz, természetesen: a bolygó erőforrásai.
A víztől, amit megiszunk, az energián át, amit elhasználunk,
a nyersanyagokig, amelyekből szerszámokat és menedéket készítünk magunknak,
a bolygó különböző erőforrások tárháza,
ezek között van több olyan, amely elengedhetetlen a túlélésünkhöz.
E tény ismeretében
létfontosságú, hogy tudjuk, mivel rendelkezünk, és az hol található.
Ez azt jelenti, hogy felmérést kell végeznünk.
Fel kell kutatunk és azonosítanunk a bolygó minden fizikai erőforrását,
az egyes lelőhelyeken található mennyiséggel együtt,
a rézlelőhelyektől a szélerőművek működtetésére
legalkalmasabb helyszínekig, a természetes édesvíz-forrásoktól
.
az óceánban élő halak mennyiségének felbecsléséig,
a legjobb minőségű mezőgazdasági területek azonosításáig stb.
De mivel mi, emberek, az idő folyamán
fogyasztani fogunk ezekből az erőforrásokból,
rájövünk, hogy nemcsak fekutatni és beazonosítani kell az erőforrásokat,
hanem számon is kell tartani őket.
Biztosítanunk kell,
hogy nem fogynak ki a készletek, mert az nagy baj lenne.
Ez azt jelenti, hogy követnünk kell úgy a felhasznált mennyiséget,
mint az erőforrások természetes újratermelődési sebességét,
például hogy mennyi időbe telik,
míg megnő egy fa vagy feltelik egy forrás.
Ez a "dinamikus egyensúly" elve.
Más szóval, ha gyorsabban használjuk el a fákat, mint ahogy visszanőnek,
akkor komoly baj van, mert az nem fenntartható.
Hát akkor hogyan tartjuk számon a készletet,
különösen, ha figyelembe vesszük,
hogy ezek a cuccok mindenfelé szét vannak szórva?
Hatalmas ásványbányák vannak az Afrikának nevezett földrészen,
energiafelhalmozódás Közel-Keleten,
hatalmas árapály-energiaforrás Észak-Amerika keleti partvidéke mentén,
a legnagyobb édesvízkészlet Brazíliában van, stb.
A jó öreg tudománynak erre is van javaslata:
úgy hívják, hogy "Rendszerelmélet".
A rendszerelmélet felismeri, hogy a természetes világ anyaga,
az emberi szervezettől a Föld bioszférájáig,
a Naprendszer által gyakorolt gravitációs vonzással egyetemben
egyetlen hatalmas, szinergikusan összekapcsolt rendszer.
Ugyanúgy, ahogy az emberi test sejtjei szervekbe tömörülnek,
a szervek meg összekapcsolódva alkotják testünket,
és mivel testünk nem élhet a bolygó erőforrásai
— élelem, levegő és víz — nélkül, belsőségesen kapcsolódunk a Földhöz.
És így tovább.
Tehát, a természet példájára, fogjuk az egész leltárkészletet
és a készletmozgási adatokkal együtt egy "rendszert" hozunk létre kezelésükre.
Tulajdonképpen egy "Globális Erőforrás-kezelő Rendszert",
amely nyilvántartja a bolygó minden lényeges erőforrását.
Egyszerűen nincs más logikus alternatíva, ha az a cél, hogy
az emberi faj hosszú távon fennmaradjon. Egy egységként kell kezelnünk mindent.
Ha ezt megértettük, áttérhetünk a termelés kérdésére.
Hogyan használjuk fel a nyersanyagokat?
Mi lesz a termelés folyamata, és miket vegyünk fontolóra,
hogy biztosak lehessünk: az a lehető legoptimálisabb,
a leginkább fenntartható?
Az első dolog, ami a szemünkbe ötlik, hogy
folyamatosan törekednünk kell a takarékosságra.
A bolygó erőforrásai alapvetően végesek.
Ezért fontos, hogy jó stratégiánk legyen.
A "stratégiai takarékosság" kulcsfontosságú.
A második dolog, amit észreveszünk, hogy egyes erőforrások
nem olyan hatékonyak, mint mások.
Sőt, használat közben egyes erőforrásoknak
szörnyű hatása van környezetünkre,
ami elkerülhetetlenül tönkreteszi saját egészségünket is.
Például: a kőolaj és a fosszilis üzemanyagok, akármit teszel,
nagyon pusztító anyagokat bocsátanak a környezetbe.
Épp ezért nagyon fontos, hogy az ilyen anyagokat
csak akkor használjuk, ha feltétlenül muszáj.
Szerencsénkre rengeteg nap-, szél-, árapály-, hullám-,
hődifferenciál- és geotermikus energiatermelési lehetőségünk van,
így objektív stratégiát alkothatunk arra, hogy mit használunk és hol,
hogy elkerüljük a "negatív visszahatást",
vagy bármit, ami a termelés vagy a felhasználás nyomán
károsítja környezetünket, és ezzel minket is.
Ezt "stratégiai biztonság"-nak fogjuk nevezni,
a "stratégiai takarékosság"-gal összhangban.
De ezzel a termelési stratégiáknak nem értünk a végére.
Szükségünk lesz egy "hatékonysági stratégiá"-ra is,
a termelési folyamatok tényleges működéséhez.
Tehát végső soron nagyjából
három jól meghatározott szabályt kell betartani:
1. Minden termék úgy legyen megtervezve, hogy
a lehető leghosszabb ideig tartson.
Természetesen, minél több dolog megy tönkre,
annál több erőforrás szükséges a pótlásukra,
és annál több hulladék keletkezik.
2. Amikor valami mégis tönkremegy,
vagy valamilyen okból nem használható tovább,
nagyon fontos, hogy a lehető legnagyobb hányadát
visszanyerjük vagy újrahasznosítsuk.
Tehát már a gyártás tervezésének legkorábbi szakaszában
közvetlenül figyelni kell erre a szempontra.
3. A rohamosan fejlődő technológiákban, mint például az elektronika,
amelyeknél a leggyorsabb a technológiai elavulás,
a termékeket úgy kell megtervezni,
hogy lehetővé tegyék a fizikai frissítéseket.
Semmi szükség arra, hogy egy egész számítógép-rendszert kidobjunk,
csak azért, mert egyetlen alkatrésze elromlott vagy elavult.
Szóval egyszerűen úgy tervezzük meg az alkatrészeket, hogy azok könnyedén,
darabonként, szabványosítva és univerzálisan cserélhetők legyenek,
a technológia várható változásaira tekintettel a jelenlegi tendenciák alapján.
Észrevehetjük, hogy a "stratégiai takarékosság",
a "stratégiai biztonság" és a "stratégiai hatékonyság"
mind pusztán technikai szempontok,
és függetlenek bármilyen emberi véleménytől vagy részrehajlástól,
így egyszerűen beprogramozzuk ezeket a stratégiákat egy számítógépbe,
amely képes mérlegelni és kiszámolni az összes releváns változót,
így minden esetben megkaphatjuk
az abszolút legjobb módszert a fenntartható termeléshez
az aktuális ismereteink alapján.
Ez bonyolultnak tűnhet, de valójában
nem kell más, mint egy jó erős számítógép.
Különben is, rengeteg sokváltozós
döntéshozatali és ellenőrző rendszert
használnak máris világszerte, különálló célokra.
Egyszerűen csak ki kellene terjeszteni.
Tehát...
most már nem csak egy erőforrás-kezelő rendszerünk van,
hanem egy termelésvezérlő rendszerünk is.
Mindkettő könnyen automatizálható számítógépekkel,
a legnagyobb hatékonyság, takarékonyság és biztonság elérése érdekében.
Az információs világban tény, hogy az emberi elme,
vagy akár emberek egy csoportja sem képes nyomon követni mindazt, amit kellene.
Számítógépekkel kell megoldani, és lehet is.
És ezzel eljutunk a következő szintre: elosztás.
Milyen fenntarthatósági stratégiáknak van itt értelme?
Nos, mivel tudjuk, hogy két pont között
a legrövidebb út mindig az egyenes,
és mivel energia szükséges a szállítójárművek meghajtásához,
ezért minél rövidebb a szállítási távolság, annál hatékonyabb a rendszer.
Egyik kontinensen előállítani a terméket, majd átszállítani azt egy másikra
csak akkor van értelme, ha a kérdéses termék
egyszerűen nem állítható elő a célterületen.
Máskülönben ez nem más, mint pazarlás.
Lokalizálnunk kell a termelést, így az elosztás egyszerű,
gyors, és minimális energiát igényel.
Ezt "szomszédsági stratégiának" hívjuk,
amely azt jelenti, hogy csökkentjük
a termékek mozgatását, amennyire csak lehet,
legyen szó nyersanyagokról vagy végtermékekről.
Természetesen ugyancsak fontos lehet tudni,
hogy milyen javakat szállítunk, és miért.
Ez pedig a Kereslet kategóriájába tartozik.
A kereslet egyszerűen az, amire az embereknek szükségük van
az egészséghez és a magas életminőséghez.
Az ember anyagi szükségleteinek skálája
kiterjed az alapvető létszükségletekre,
mint étel, tiszta víz és menedék,
valamint a szociális és szabadidős tevékenységekre, amelyek kikapcsolódást nyújtanak,
és személyes és közösségi élményeket.
Mindkettő fontos tényező úgy az ember, mint a társadalom egészségére nézve.
Tehát — egész egyszerűen — készítünk egy másik felmérést.
Az emberek leírják szükségleteiket, felmérjük a keresletet,
és a gyártás a megállapított kereslet alapján történik.
S mivel a különböző áruk keresleti szintje
természetesen régiónként változó és ingadozó,
létre kell hoznunk egy "Kereslet- és Elosztás-követő Rendszert",
hogy elkerüljük a túltermelést és a hiányt.
Persze, ebben semmi újdonság nincs,
már ma is alkalmazza minden nagyobb áruházlánc,
hogy a készleteit ellenőrzés alatt tartsa.
Csakhogy ez esetben globális szinten követnénk a készleteket.
De várjunk csak! Valójában nem is érthetjük a kereslet mibenlétét,
amíg nem számolunk a javak felhasználásának módjával.
Vajon logikus és fenntartható-e, hogy minden embernek legyen egy példánya
minden legyártott termékből? Akár használja, akár nem?
Nem. Az egyszerűen pazarlás volna, nem lenne hatékony.
Ha egy személynek szüksége van egy eszközre, de — mondjuk —
átlagosan csak 45 percre naponta, sokkal hatékonyabb lenne,
.
ha az illető eszköz akkor állna rendelkezésére,
neki és másoknak, amikor szükségük van rá,
Sokan elfelejtik, nem az eszköz az, amit akarnak,
hanem az eszköz funkciójára.
Ha felismerjük, hogy maguk a javak
csak annyira fontosak, amennyire használjuk őket,
rájövünk, hogy a "kizáró korlátozás",
vagyis az, amit ma "tulajdonjognak" hívunk,
rendkívül pazarló, és környezeti szempontból ésszerűtlen,
a szó alapvető, gazdasági értelmében.
Így ki kell dolgoznunk egy stratégiát: ez a "stratégiai hozzáférés".
Ez lenne aztán az alapja
a "Kereslet- és Elosztás-követő Rendszerünknek",
amely biztosítja, hogy ki tudjuk elégíteni
a népesség szükségletei által képezett keresletet,
hozzáférést biztosítva bármihez, amire szükségük van, amikor szükségük van rá.
Ami pedig a javak fizikai elérhetőségét illeti,
a központosított és regionális hozzáférési központok
nyújtanák erre a legértelmesebb megoldást,
amelyek a lakosság közvetlen közelében helyezkednének el,
így bárki egyszerűen bemehet, elviszi a terméket,
használja, és amikor már nincs szüksége rá, visszaszolgáltatja...
valahogy úgy, ahogy a könyvtárak működnek manapság.
Valójában ezek a központok nem csak a közösségek körében
léteznének, mint a mai helyi boltok,
hanem szakosodott központok lennének azokon a helyeken,
ahol bizonyos termékeket gyakran használnak,
megtakarítva ezzel az ismételt szállításra fordítandó energiát.
Amint ez a Kereslet-követő Rendszer működőképes,
hozzákapcsolódik a Termelés-vezérlő rendszerhez,
és természetesen az Erőforrás-kezelő rendszerhez,
létrehozva egy egységes, az adatokat dinamikusan frissítő,
globális gazdasági gépezetet,
amely biztosítja a folytonos fenntarthatóságot,
kezdve azzal, hogy biztosítja véges erőforrásaink épségét,
továbbá biztosítja, hogy csak a lehető legjobb minőségű,
stratégiailag legmegfelelőbb javakat állítsuk elő,
és hogy aztán minden a lehető legintelligensebb
és leghatékonyabb módon kerüljön szétosztásra.
Ennek a takarékosság-alapú megközelítésnek az egyedülálló következménye,
— ami sokak számára ellentmondásnak tűnhet —
hogy ez a logikus, alulról építkező,
empirikus folyamata a takarékosságnak és hatékonyságnak
— az egyetlen mód az emberiség tényleges fenntarthatóságára ezen a bolygón —,
valószínűleg lehetővé tenne valamit, ami még nem fordult elő az emberiség történetében:
a hozzáférés bőségét.
Nem csak a Föld népességének egy töredéke számára,
hanem az emberiség egészének.
Ez az általánosítva bemutatott gazdasági modell,
ez a felelősségteljes, rendszer-jellegű megközelítése
a teljes Föld erőforrás-kezelésének és folyamatainak,
amelyet nem kisebb céllal terveztek,
mint hogy a leghatékonyabb és legfenntarthatóbb módon
gondoskodjon az emberiség egészéről,
így nevezhetnénk:
"ERŐFORRÁS-ALAPÚ GAZDASÁG".
Az elképzelést az 1970-es években
Jacque Fresco tervezőmérnök határozta meg.
Ő már akkor felismerte, hogy a társadalom ütközőpályán halad
a természettel és saját magával, minden szinten fenntarthatatlan,
és ha a dolgok nem változnak,
így vagy úgy, de megsemmisítjük önmagunkat.
Mindezek a dolgok, amikről beszélsz, Jacque...
megépíthetők a mai tudásunkkal?
Vagy csak találgatsz…
a mai ismereteink alapján?
Nem, ezek a dolgok mind megépíthetők a mai tudásunkkal.
10 évbe telne megváltoztatni a Föld felszínét.
Átépíteni a világot egy második Édenkertté.
A döntés rajtatok áll.
Az ostobaság, ami a nukleáris fegyverkezési verseny,
a fegyverek fejlesztése,
a problémák megoldásával politikai úton próbálkozni
úgy, hogy ezt vagy azt a politikai pártot szavazzuk meg...
minden politika úszik a korrupcióban.
Hadd mondjam el még egyszer:
kommunizmus, szocializmus, fasizmus... demokraták, liberálisok —
mi az embereket szeretnénk megnyerni...
Minden olyan szervezetet, amely hisz egy jobb élet lehetőségében!
Nincsenek külön problémáik a négereknek, a lengyeleknek,
a zsidóknak vagy a görögöknek,
nincsenek külön női problémák — emberi problémák vannak!
Nem félek senkitől; nem dolgozom senkinek;
senki nem bocsáthat el.
Nincs főnököm.
Viszont félek egy olyan társadalomban élni, mint amilyenben ma élünk.
A társadalmunk nem tartható fenn az ilyenfajta hozzá nem értéssel.
A szabadpiaci rendszer... nagyszerű volt —
úgy 35 évvel ezelőttig. Akkor volt legutoljára hasznos.
Most változtatnunk kell a gondolkodásmódunkon, vagy elpusztulunk.
A jövő horrorfilmjei a mi társadalmunkról szólnak majd —
hogy miért nem működött,
és a politika...
főszereplője lenne a horrorfilmeknek.
Sokan jellemzik ma a tudományt a "rideg" jelzővel,
mert analitikus,
de azt sem tudják, mit jelent az, hogy analitikus.
A tudomány jelentése: pontos megközelítése
annak, ahogy a világ valójában működik.
Tehát kimondja az igazat — úgy, ahogy van.
Egy tudós nem próbál meg jól kijönni az emberekkel.
Elmondja, milyen következtetésekre jutott.
Minden dolgot meg kell, hogy kérdőjelezzen.
És ha egy tudós előáll egy kísérlettel,
amely igazolja, hogy egyes anyagoknak mik az előnyei,
más tudósoknak meg kell tudni ismételni a kísérletet,
és ugyanarra az eredményre kell jutniuk.
Még akkor is, ha egy tudós úgy érzi, hogy egy repülőgép szárnya
matematikai vagy egyéb számítások alapján
képes megtartani egy adott súlyt,
még akkor is homokzsákokat pakol rá,
hogy lássa, mikor törik le, és elmondhassa:
"a számításaim helyesek", vagy hogy "tévedtem".
Szeretem ezt a rendszert, mert mentes az elfogultságtól,
és nem gondolja, hogy a matematika megoldhat minden problémát.
Magát a matematikát is próbára kell tenni.
Azt gondolom, minden rendszert, amit próbára lehet tenni,
próbára is kell tenni.
És hogy minden döntést kutatás alapján kell meghozni.
Egy erőforrás-alapú gazdaság egyszerűen
a tudományos módszer alkalmazása társadalmi problémákra —
ez a megközelítés teljesen hiányzik a mai világból.
A társadalom egy műszaki találmány.
És a leghatékonyabb módszereket az emberi egészség,
termelés, elosztás, városi infrastruktúra stb. optimalizálására
a tudomány és technológia kínálja,
nem pedig a politika vagy a pénzügyi gazdaságtan.
Ugyanúgy rendszerként működik, mint például egy repülőgép,
és nem létezik a repülőépítésnek külön republikánus vagy liberális módszere.
Hasonlóan, a tudományos elképzelésünk igazolására
maga a természet a fizikai alap, és ez egy állandó rendszer —
.
látszólagos fejlődése csupán gazdagodó ismereteink tükre.
Valójában nincs tekintettel arra,
hogy te szubjektíven mit gondolsz vagy hiszel igaznak.
Ehelyett választási lehetőséget ad:
megtanulhatsz igazodni a természet törvényeihez,
és ezeknek megfelelően cselekszel,
ami következetesen egészséget és fenntarthatóságot eredményez,
vagy úszhatsz az árral szemben — és nem jutsz sehová.
Nem számít, mennyire hiszel benne, hogy egyszerűen
felsétálhatnál az előtted álló falon —
a gravitáció törvénye nem engedi meg.
Ha nem eszel, meghalsz.
Ha nem érintenek meg csecsemőkorodban, meghalsz.
Bármilyen keményen is hangzik, a természet diktatúra,
aminek vagy engedelmeskedünk és alkalmazkodunk hozzá,
vagy számolunk az elkerülhetetlen káros következményekkel.
Tehát az erőforrás-alapú gazdaság
nem más, mint az életet támogató,
bizonyított ismeretek készlete,
ahol minden döntés az optimalizált
emberi és környezeti fenntarthatóságon alapszik.
Ez figyelembe veszi az empirikus "élettér" fogalmát,
amely minden ember számára alapvető szükséglet,
függetlenül a politikai és vallási felfogásuktól.
Itt nem lehet szó kulturális relativizmusról.
Ez nem vélemény kérdése.
Az emberi szükségletek azok emberi szükségletek,
és a létszükségletekhez való hozzáférés — mint a tiszta levegő,
tápláló étel és tiszta víz,
valamint a pozitív támogatást nyújtó, stabil,
tápláló, erőszakmentes környezet —
nélkülözhetetlen a szellemi és fizikai egészségünkhöz,
evolúciós alkalmasságunkhoz,
és ezáltal az emberi fajnak a fennmaradásához.
Egy erőforrás-alapú gazdaság
a rendelkezésre álló erőforrásokra épülne.
Nem tölthetsz meg egy szigetet emberekkel,
vagy építhetsz egy 50.000 lakosú várost anélkül,
hogy biztosítva lennének a létszükségletek.
Tehát amikor a "széleskörű rendszerszemlélet" kifejezést használom,
azt mondom, hogy előbb fel kell leltározni egy térséget,
meg kell állapítani, mit nyújthat az illető térség —
nem csak építészként szemlélem,
nem csak tervezőmérnökként —
a tervezésnek minden követelményt figyelembe kell vennie,
ami az emberi életet jobbá teszi.
Én ezt értem integrált gondolkodásmód alatt.
Élelem, ruházat, menedék, meleg, szeretet...
ezek mind szükségesek,
és ha megfosztod az embereket bármelyiktől ezek közül,
kevésbé működőképes emberi lényeket kapsz.
Ahogy korábban vázoltuk, az erőforrás-alapú gazdaság felépítése
a kitermelés, gyártás és elosztás globális, rendszerelméleti megközelítése révén,
valós gazdasági mechanizmusokon — "stratégiákon" — alapul,
amelyek garantálják a hatékonyságok és a fenntarthatóságot
a gazdaság minden területén.
Folytatva tehát a logikus tervezés gondolatmenetét,
mi következik a képletünkben?
Hol valósul meg mindez?
Városok.
A város megjelenése a modern civilizáció meghatározó jellemzője.
Szerepe a létszükségletek hatékony hozzáférhetőségének megteremtése,
fokozott szociális támogatással és közösségi érintkezéssel.
Hogyan terveznénk meg az ideális várost?
Milyen alakja lenne?
Négyzet? Trapéz?
Nos, mivel ide-oda közlekedünk majd benne,
a kényelem kedvéért legyenek minél egyenlőbbek a távolságok...
ezért válasszuk a kört.
Mit kell egy városnak tartalmaznia?
Természetesen lakóövezetet, árutermelési övezetet,
energiatermelési és mezőgazdasági terület is szükséges.
De nekünk, embereknek is szükségünk van gondozásra,
tehát kell kultúra, természet, kikapcsolódás és oktatás.
Tehát rakjunk bele egy szép nyitott parkot,
szórakoztató/rendezvényközpontot kulturális és társasági célokra,
valamint oktatási és kutatási létesítményeket.
És mivel kör alaprajzzal dolgozunk,
adja magát, hogy ezeket a funkciókat gyűrűkbe szervezzük,
az egyes funkciókhoz szükséges terület függvényében,
és így minden könnyen elérhető.
Remek.
Most menjünk bele a részletekbe:
Először is tekintsük az alapvető infrastruktúrát,
vagyis a város szervezetének "beleit".
Ezek a víz-, áru-, hulladék- és
energiaszállítási csatornák lennének.
Ahogy jelenlegi városaink alatt is van víz- és szennyvízhálózat,
kibővítenénk ezt a csatorna-koncepciót
a hulladék-újrahasznosítás és a kiszállítás beépítésével.
Nincs többé postás vagy szemetes.
Beépítünk mindent a rendszerbe.
Használhatunk akár automatikus csőpostát, vagy hasonló technológiákat.
Ugyanez érvényes a szállításra.
Integráltnak és stratégiailag tervezettnek kell lennie, hogy csökkentse
vagy akár kiváltsa a pazarló személyautók használatát.
Villamosok, elektromos szállítóművek és
maglev vonatok, amelyek gyakorlatilag bárhova
elvihetnek a városban, akár fel és le is,
és összekötnék a különböző városokat is.
És természetesen, ha autóra volna szükség,
automatikusan, műholdas irányítással működnének a biztonság érdekében.
Valójában ez az automatizálási technológia már most is működőképes.
Gépjárműbalesetekben 1,2 millió ember veszti életét minden egyes évben,
és kb. 50 millió sebesül meg.
Ez képtelenség, és elkerülhető.
Hatékony várostervezéssel és automatizált, sofőr nélküli autókkal
ezek a halálesetek gyakorlatilag megszűnnének.
Mezőgazdaság.
Hála az átgondolatlan, mindenhol spórolásra törekvő ipari módszereknek -
rovarirtó szerek, műtrágyák és egyéb vegyszerek túlzott használatával -
mára sikeresen tönkretettük
a bolygó termőterületének nagy részét,
ráadásul szervezetünket is teletömtük mindenféle méreggel.
Az ipari és mezőgazdasági vegyszerek méreganyagai
ma már jóformán mindenkiben kimutathatók, még a csecsemőkben is.
Szerencsére itt a szembetűnő alternatíva:
a hidroponika és aeroponika talaj nélküli közegei,
amelyeknek ráadásul a jelenlegi módszerekhez képest
akár 75%-kal kisebb a tápanyag- és vízigényük.
Az organikus élelmiszer így ipari méretekben termelhető,
zárt, toronyszerű farmokon,
Például 50 szintes, félhektáros parcellákon,
gyakorlatilag kiküszöbölve
a rovarirtó szereket és általában a szénhidrogéneket.
Ez az ipari növénytermesztés jövője:
hatékony, tiszta és bőséges.
Tehát ilyen fejlett rendszerek foglalnák el
a mezőgazdasági övezet egy részét,
és mindent megtermelnének, amire a város lakosságának szüksége van,
szükségtelen volna bármit importálni,
így idő és energia takarítható meg, és csökken a hulladéktermelés.
És ha már szóba jött az energia —
az Energiagyűrű rendszerelméleti megközelítéssel termelné
az elektromosságot a bőséges megújuló energiahordozókból,
különösen a szél-, nap-, geotermikus- és hődifferenciál-energiából,
tenger közelében pedig az árapály és a hullámok erejéből.
A szakadozások elkerülése és
a pozitív energiamérleg biztosítása érdekében,
a különböző energiaforrások egy integrált rendszerben működnének,
szükség esetén egymást ellátva,
miközben a többlet-energiát nagy méretű, föld alatti
kondenzátorokban tárolnák, hogy semmi se vesszen kárba.
.
És nem csak a város lenne önellátó ilyen szempontból,
de bizonyos építmények is önellátók lennének,
és elektromosságot termelnének fotovoltaikus festékek,
szerkezeti nyomásátalakítók vagy a hőelem-effektus révén,
és egyéb, már meglévő, de kihasználatlan technológiákkal.
Ez természetesen felveti a kérdést:
Hogy jönnek létre ezek a technológiák,
és a általában a termékek?
Beszéljünk hát a termelésről:
Az Ipari övezet, a kórházak és hasonló létesítmények mellett,
az ipari termelés központja lenne.
A gyártás teljes egészében helyben történne,
a nyersanyagok beszerzése pedig
a korábban taglalt globális erőforrás-kezelő rendszeren keresztül történne,
a város lakossága által gerjesztett keresletnek megfelelően.
A termelés módját illetően
meg kell említenünk egy új, erőteljes jelenséget,
amely csak nemrég jelentkezett az emberiség történetében,
mégis gyökeresen megváltoztatja a világot.
A jelenség neve: gépesítés,
vagyis a munka automatizálása.
Ha körülnézel, megfigyelheted, hogy szinte mindent,
amit manapság használunk, automatizáltan állítanak elő.
.
A cipőd, a ruhád, a háztartási gépeid, az autód és így tovább...
mindezt gépek állítják elő, automatikusan.
Mondhatjuk-e azt, hogy a társadalmat nem befolyásolta
ez a jelentős technológiai fejlődés?
Persze, hogy nem.
Ezek a rendszerek valóban új szerkezeteket és új igényeket diktálnak,
és sok mást dolgot elavulttá tesznek.
Így aztán a technológiák fejlesztése és használata
exponenciális ütemben növekedett.
Az automatizálás egyértelműen folytatódni fog.
Nem állíthatjuk meg az ésszerű technológiák térnyerését.
A munka technológia általi automatizálása az alapja
a történelem minden jelentős társadalmi átalakulásának.
A mezőgazdasági forradalomtól és az eke feltalálásától
az ipari forradalmon és a gépek feltalálásán keresztül,
egészen az információs korszakig, amelyben élünk,
gyakorlatilag a fejlett elektronika
és a számítógépek feltalálása révén.
A mai fejlett gyártási módszereket nézve, megállapíthatjuk,
hogy a gépesítés már magától fejlődik:
egyre inkább háttérbe szorul a hagyományos,
a termékeket különálló alkatrészek összeszerelésével létrehozó módszer,
és teret nyer egy fejlettebb módszer, amelyben
teljes termékeket egyetlen munkafolyamatban hoznak létre.
Mint a legtöbb mérnököt, engem is ámulatba ejt a biológia,
mert rendkívüli mérnöki megoldások sokaságát találjuk meg benne.
Mert mi a biológia: az önmagukat sokszorosítani képes dolgok tudománya.
Ez az élet egyik legjobb meghatározása.
Szóval, mint mérnököt, mindig is kíváncsivá tett
az önmagukat lemásolni képes gépek ötlete.
A RepRap egy háromdimenziós nyomtató -
egy nyomtató, amelyet a számítógéphez csatlakoztathatsz,
és ahelyett, hogy kétdimenziós papírlapra nyomtatna mintákat,
valódi, megfogható, háromdimenziós tárgyakat készít.
Nincs ebben semmi új.
3D nyomtatók már vagy 30 éve léteznek.
A RepRap különlegessége az, hogy a saját alkatrészeinek többségét képes kinyomtatni.
Ha van neked belőle egy, készíthetsz még egyet,
hogy odaadd egy barátodnak, de nyomtathatsz
sok más hasznos dolgot is.
Az alapvető háztartási cikkek egyszerű kinyomtatásától kezdve
egy gépkocsi teljes karosszériájának egy menetben történő kinyomtatásáig,
a fejlett, automatizált 3D nyomtatásnak már most lehetősége van
gyakorlatilag minden termelési területet átalakítani,
a házépítést is beleértve.
A "Contour Crafting" valójában egy gyártási technológia —
.
ezt nevezik 3D nyomtatásnak — amellyel
közvetlenül készítünk 3D tárgyakat egy számítógépes modell alapján.
A Contour Crafting használata lehetővé teszi
egy 200 négyzetméteres lakár megépítését
kizárólag gépek által, egyetlen nap alatt.
Az emberek azért érdekeltek az építkezés automatizálásában,
mert tényleg sok az előnye.
Az építkezés például igen munkaigényes,
és bár munkahelyeket teremt a társadalom egy szektorában,
megvannak a maga problémái és bonyodalmai.
Például, az építkezés a lehető legveszélyesebb munka.
Rosszabb, mint a bányászat vagy a mezőgazdaság.
Világszerte ebben a szektorban a legmagasabb a halálos balesetek aránya.
Aztán itt van a hulladék kérdése.
Az Egyesült Államokban egy átlagos otthon felépítése 3-7 tonna hulladékkal jár.
Tehát az építkezés környezeti hatása óriási,
ha figyelembe vesszük, hogy a világon termelt anyagok 40%-át
építkezéseken használják fel.
Ez tehát nagy energia- és erőforrás-pazarlás,
és nagy károkat okoz a környezetünknek is.
Az, hogy kalapáccsal, szögekkel, fából építsük meg otthonainkat,
a technológia jelenlegi állása mellet, valóban képtelenség,
és várhatóan ugyanarra a sorsra jut, mint a munkásosztály
a gyártóiparban az Egyesült Államokban.
David Autor közgazdász (MIT) nemrégiben készített egy tanulmányt,
amelyben azt állítja, hogy a középosztály idejétmúlt,
és átveszi helyét az automatizálás.
A gépesítés egész egyszerűen jóval termelékenyebb,
hatékonyabb és fenntarthatóbb, mint az emberi munkaerő,
a gazdaság szinte minden területén.
A gépeknek nem kell szabadság, ebédszünet, biztosítás, nyugdíj,
és napi 24 órát képesek dolgozni, minden nap.
Termelőerejük és a pontosságuk
messze meghaladja az emberi munkaerőét.
A végeredmény: az ismétlődő munkafolyamatok ember általi végzése
világszerte elavult, nem célszerű.
A manapság mindenfelé megfigyelhető munkanélküliség alapvető oka
a technológia hatékonyságának ez a rohamos fejlődése.
.
A közgazdászok évekig eltekintettek ettől az egyre terjedő jelenségtől,
melyet "technológiai munkanélküliségnek" nevezhetünk,
mert úgy tűnt, hogy mindig megjelennek új ágazatok,
amelyek felveszik a kiszorult munkaerőt.
Napjainkban igazából már csak a szolgáltatási szektor a mentsvár,
amely jelenleg az amerikai munkaerő mintegy 80%-át foglalkoztatja,
és ez az arány az iparosodott országok többségére is jellemző.
Viszont már ebben a szektorban is egyre nagyobb a nyomás,
az árusító automaták, automatizált éttermek,
sőt, automatizált boltok megjelenésével.
Ma már végre a közgazdászok is elismerik,
amit hosszú évek óta tagadtak:
nemcsak, hogy a technológiai munkanélküliség fokozza
a globális gazdasági visszaesés okozta
általános munkaerő-válságot,
de minél inkább elmélyül a recesszió,
annál gyorsabb ütemű az ipar gépesítése.
A bökkenő az — és ezt fel sem fogják —,
hogy minél gyorsabban gépesítenek, hogy pénzt spóroljanak,
annál több ember marad munka nélkül,
és annál jobban csökken a vásárlóerő.
Ez azt jelenti, hogy amíg a vállalatok
mindent egyre olcsóbban állítanak elő,
egyre kevesebb embernek lesz pénze arra, hogy bármit is megvegyen,
akármilyen olcsó is legyen.
Így aztán a "bérért való munka" játéka
lassan véget ér.
Ha egy pillanatra elgondolkozunk azon,
hogy a manapság létező munkakörökből
melyeket válthatná ki azonnal az automatizálás,
arra jutunk, hogy a globális munkaerő 75%-át
holnaptól gépek helyettesíthetnék.
Éppen ezért, egy erőforrás-alapú gazdaságban
nincs monetáris-piaci rendszer.
Egyáltalán nincs pénz...
mert nincs rá szükség.
Az erőforrás-alapú gazdaság
elismeri a gépesítés hatékonyságát,
és elfogadja azért, amit kínál.
Nem küzd ellene, mint ahogy az napjainkban történik.
Miért? Mert felelőtlenség lenne nem elfogadni,
ha érdekünk a hatékonyság és a fenntarthatóság.
És ezzel visszakanyarodunk a városrendszerünkhöz.
A középpontban található a Központi Kupola, amelyben
.
az oktatási létesítmények és a szállítási hálózat központja mellett
kap helyett a központi számítógép is,
amely a város műszaki üzemeltetését biztosítja.
A város tulajdonképpen egy nagy automata gépezet.
Érzékelőkkel rendelkezik minden technikai övezetben,
hogy nyomon kövesse a mezőgazdasági termelést,
az energiatermelést, a gyártást, elosztást és egyebeket.
Kérdés, hogy szükség van-e emberi felügyeletre,
az üzemzavarok kezelése céljából?
Nagy valószínűséggel igen.
De ez a szám idővel csökkenne, ahogy a rendszert folyamatosan tökéletesítenék.
.
Mégis, már ma is csak a város lakosságának mintegy 3%-ára
lenne szükség, hogy ezt a feladatot ellássa.
.
És biztosíthatlak: egy olyan gazdasági rendszerben,
.
amelyet arra terveztek, hogy gondoskodjon rólad,
és biztosítsa jólétedet anélkül, hogy nap mint nap
.
alávetnéd magad egy privát diktatúrának...
gyakran olyan munka végzésére, amely technikailag fölösleges,
vagy társadalmilag értelmetlen,
gyakran olyan adóssággal küzdve, ami nem is létezik,
csak azért, hogy megélj valahogy...
Garantálom, hogy az emberek tömegesen jelentkeznének önként
egy olyan rendszer karbantartására és fejlesztésére, amely valóban gondoskodik róluk.
.
Ide kapcsolódik az "ösztönzés" kérdése —
nagyon elterjedt feltevés,
hogy ha nincs egy külső kényszerítő erő,
hogy "megdolgozzanak a megélhetésért",
akkor az emberek csak üldögélnének, nem tennének semmit,
és lusta hájpacnikká változnának.
Ez egy ostobaság.
Valójában a jelenlegi munkarendszer
az okozója a lustaságnak, nem pedig a megoldása.
.
Ha visszagondolsz a gyermekkorodra —
tele voltál élettel, vonzott az új dolgok megértése,
az alkotás, a felfedezés...
Aztán telt-múlt az idő, és a rendszer arra kényszerített,
hogy inkább arra gondolj, hogyan szerezhetnél pénzt.
És a tanulmányaid kezdetétől az egyetemig
egyre szűkítették látókörödet,
hogy végül fogaskerékké válj egy gépezetben,
.
amelyben a munka gyümölcse a felső 1%-ot gazdagítja.
Tudományos kutatások kimutatták, hogy az embereket
maga a pénzjutalom tulajdonképpen nem ösztönzi
leleményességre és kreativitásra.
Maga az alkotás a jutalom.
Úgy tűnik, a pénz ténylegesen csak akkor ösztönöz,
ha ismétlődő, unalmas tevékenységekről van szó,
amelyeket, mint láthattuk, gépekkel is el lehet végeztetni.
Ha innovációról van szó — vagyis arról, hogy valóban az elménket használjuk —
.
a pénzbeli ösztönzés csak akadálynak bizonyult,
amely zavarja, korlátozza a kreatív gondolkodást.
Ez a magyarázat arra, miért is van, hogy Nikola Tesla, a Wright fivérek,
és más feltalálók, akik jelentősen hozzájárultak mai világunk vívmányaihoz,
.
sohasem a pénzért tették, amit tettek.
A pénz valójában hamis ösztönző,
és százszor több torzulást okoz, mint amennyi hozadéka van.
.
Jó reggelt az osztálynak. Fegyelmet kérek!
Először is, feltennék egy körkérdést:
mindenki mondja meg, mi szeretne lenni, ha felnő.
Ki szeretne elsőnek válaszolni?
Oké, legyen Sára!
a nagy leszek, a McDonald's-nál akarok dolgozni, mint anyukám!
Ó, a családi hagyomány?
És te, Linda?
Ha nagy leszek, prostituált leszek
New York utcáin!
Ó, egy szépleány, mi? Igazán nagyra törő.
.
Na és te, Tomi?
Ha nagy leszek, egy gazdag, elitista üzletember leszek,
a Wall Street-en fogok dolgozni, és hasznot hajtok
.
idegen országok gazdasági összeomlásából.
Vállalkozó szellem... És örömmel látom a más kultúrák iránti érdeklődést!
.
[ A kultúra áldozatai ]
Ahogy korábban mondtuk, egy erőforrás-alapú gazdaság
a tudományos módszert alkalmazza a társadalmi problémák megoldására,
és ez nem csupán a technika hatékonyságára korlátozódik.
Közvetlenül foglalkozik az emberi
és társadalmi jóléttel, és azzal, hogy ez mit foglal magába.
Végső soron mire jó egy társadalmi rendszer,
ha nem vezet boldogsághoz és békés együttéléshez?
Fontos tehát rámutatni,
hogy a pénzrendszer megszüntetésével
és a létszükségletek biztosításával
szinte azonnal nagyjából 95%-kal csökkenne
világszerte a bűnözés,
mert nem lenne tárgya a lopásnak, sikkasztásnak, csalásnak...
Manapság a börtönben lévők 95%-a
valamilyen pénzügyi bűncselekmény vagy kábítószer-fogyasztás miatt került be,
a kábítószer-fogyasztás pedig betegség — nem bűncselekmény.
És mi a helyzet a maradék 5%-kal? Az igazán erőszakosokkal...
.
akik sokak számára úgy tűnnek,
hogy csupán az erőszak kedvéért erőszakosak...
ők egyszerűen csak "gonosz" emberek?
Őszintén szólva, időpocsékolásnak tartom
erkölcsi értékítéletekbe bocsátkozni az emberi erőszakról, éspedig azért,
.
mert mindez egy jottányit sem viszi előre
akár az erőszakos viselkedés okainak megértését,
akár annak megelőzését.
Néha megkérdik tőlem, hogy hiszek-e a bűnösök "megbocsátásában".
A válaszom erre az, hogy
"Nem, én nem hiszek a megbocsátásban,
éppúgy, mint ahogy a kárhozatban sem hiszek."
Majd akkor, ha mi, mint közösség,
képesek leszünk úgy kezelni az erőszakot,
mint egy közegészségügyi problémát, megelőző gyógymóddal,
nem pedig úgy mint erkölcsi "gonoszságot"...
Csak, ha meg tudjuk változtatni
hozzáállásunkat, feltevéseinket és értékrendünket,
csak akkor sikerül majd csökkenteni az erőszak mértékét,
ahelyett, hogy fokoznánk azt, mint ahogy napjainkban tesszük.
.
Minél inkább törekszel az igazságosságra, annál sebzettebb leszel,
mert nincs olyan, hogy "igazságosság".
Az van, ami van a világban. Ennyi.
Más szóval, ha az embereket vakbuzgó rasszistákká nevelik,
ha olyan környezetben nőnek fel, ami ezt támogatja,
miért hibáztatod ezért az egyént?
Ők egy szubkultúra áldozatai.
Tehát segíteni kell rajtuk.
A lényeg az, hogy át kell terveznünk a környezetet,
amely aberrált viselkedést eredményez. Ez lenne a megoldás.
.
Nem az, hogy tömlöcbe zárunk egy embert.
Ezért a "bíró", az "ügyvéd", a "döntés szabadsága" —
az ilyen fogalmak veszélyesek!
Mert azt a téves információt sugallják,
Hogy az egyén a "rossz", vagy hogy az az ember egy "sorozatgyilkos".
A sorozatgyilkosokat létrehozzák,
mint ahogy a katonák is sorozatgyilkosokká válnak egy gépfegyverrel.
Gyilkológépekké válnak,
mégse gyilkosként vagy orgyilkosként tekint rájuk senki,
mert az "természetes".
Tehát az egyént hibáztatjuk.
Azt mondjuk: "Ez a pasas náci volt — zsidókat kínzott meg."
Nem, őt arra nevelték, hogy zsidókat kínozzon.
Ha elfogadod a tényt, hogy az embereknek van választási lehetőségük,
és szabadon választhatnak...
Szabadon választani azt jelenti, hogy semmi sem befolyásol.
.
Én ezt egyáltalán nem értem.
Mindannyiunkat, minden döntésünkben befolyásol
a kultúra, amelyben élünk, a szüleink,
az uralkodó értékrend.
Befolyásolva vagyunk, tehát nem lehet "szabad" választás.
"Melyik a világ legnagyszerűbb országa?" — a helyes válasz ez lenne:
"Nem jártam még mindenütt a világban, így nem ismerem eléggé
a különböző kultúrákat ahhoz, hogy válaszoljak."
Nem ismerek senkit, aki ezt mondaná.
Azt mondják: "Hát a jó öreg USA, az a legnagyszerűbb ország a földön!"
.
Nem végeznek felmérést... "Voltál már Indiában?" — "Nem."
"Voltál már Angliában?" — "Nem." "Franciaországban?" — "Nem."
.
"Mire alapozod akkor a feltevésed?"
Nem tudnak válaszolni, ezért feldühödnek. Azt mondják:
"Az istenit! Ki a fene vagy te, hogy megmondd nekem, mit gondoljak?!"
.
Tudod... Ne feledd: eltévelyedett emberekkel van dolgod.
Nem felelősek a válaszaikért,
a kultúra áldozatai, ami azt jelenti,
hogy a kultúrájuk befolyásolta őket.
[ 4. rész: Ébredés ]
Amikor az erőforrás-alapú gazdaság ötletét fontolgatjuk,
van egy sor ellenérv, amelyeket gyakran felhoznak...
HÉ! (egy heccelő közbeszól)
Hej! Hé!
Na várj csak egy percet! — Tessék?
Tudom én, mi ez! Cimborám, ezt úgy hívják, hogy marxizmus!
Sztálin 800 milliárd embert ölt meg az ilyen eszmék miatt...
Az apám a Gulágban halt meg! — Jól van, várj egy picit...
Kommunista! Fasiszta!
Ha nem tetszik Amerika, elmehetsz máshová!
Rendben, mindenki nyugodjon meg...
Halál az Új Világrendre!
És ahogy a közönség irracionalitása egyre nőtt,
a döbbent és összezavarodott narrátor
hirtelen halálos szívrohamot szenvedett.
És a látszólagos kommunista propagandafilm eltűnt.
[ Rendszerhiba ]
[ Utolsó mentés betöltése... Helyreállítva ]
De tudod, beszéltem ilyesmikről embereknek
"agytröszt" jellegű helyzetekben,
tudod, ilyen Római Klub félékben és hasonlókban...
"Marxista!" — mondják.
Micsoda? Marxista? Hát ezt honnan szedted?
Van ez az ikonjuk, amibe kapaszkodnak. Ez a Szent Gráljuk,
.
és tudod, olyan egyszerű.
Megkérdik tőlem, hogy szocialista vagyok-e, kommunista, vagy kapitalista.
Azt mondom, egyik sem.
Miért gondolod egyáltalán, hogy csak ezek a lehetőségek vannak?
Mindezeket a politikai konstrukciókat olyan írók alkották meg,
akik azt gondolták, hogy a bolygónk végtelen erőforrásokkal rendelkezik.
.
E politikai eszmék közül egyikben sem merül fel,
hogy bármiből is hiány léphetne fel.
Úgy hiszem, a kommunizmus, a szocializmus, a szabad piac, a fasizmus
mind a társadalmi evolúció részei.
Nem juthatsz egyetlen hatalmas lépéssel egyik kultúrából a másikba —
.
léteznek köztes rendszerek.
Még mielőtt bármilyen "izmusról" esne szó, ott van az életterünk,
amit legegyszerűbben úgy fogalmazhatunk meg,
mint a következő levegővételedhez szükséges feltételek összessége.
.
Ebben benne van a levegő, amit belélegzel, a víz, amit megiszol,
a biztonságod megléte, az oktatás, amihez hozzáférsz —
.
mindezek a dolgok, amiket közösen használunk,
és amik nélkül nem létezhet élet semmilyen kultúrában.
Tehát újra kell kezdenünk mindent az Élettértől kezdve,
és az élettér már nem "izmusok" kérdése.
Az "élet értékeinek elemzéséről" szól.
[ A kerítés túloldalán ]
Egyszerűen történelmi tény,
hogy bármely társadalom
uralkodó szellemi kultúrája mindig az adott társadalom
uralkodó rétegeinek az érdekeit tükrözi.
Egy rabszolgatartó társadalomban
az emberekről és emberi jogokról alkotott elképzelések
a rabszolgatartók szükségleteit fogják tükrözni.
Ugyanígy, egy társadalomban, amely arra épül,
hogy egyes embereknek hatalmukban áll irányítani és kihasználni
millió más ember életét és munkáját,
az uralkodó szellemi kultúra
ezen uralkodóréteg szükségleteit tükrözi.
Tehát bárhová nézel,
a pszichológiát és szociológiát, a történelmet, a politikai gazdaságtant
.
és a politikatudományt átható eszmék
alapvetően bizonyos elit réteg érdekeit tükrözik.
És azokat a tudósokat, akik ezt firtatják,
általában félreállítják, vagy valamiféle "radikálisoknak" állítják be őket.
.
Egy kultúra domináns értékei
általában azt támogatják és tartják fenn,
ami az adott kultúrában elismeréssel bír.
És egy olyan társadalomban, ahol a sikert és a státuszt
anyagi gazdagságban mérik, nem pedig a társaladomhoz való hozzájárulásban,
.
könnyen érthető, hogy miért olyan a világ állapota, amilyen.
Egy értékrend-zavarral van dolgunk,
amelyben teljesen természetellenes módon
az egyén és a közösség jóléte háttérbe szorul
olyan kártékony fogalmakkal szemben,
mint a mesterséges gazdagság és a korlátlan növekedés.
És, mint egy vírus, ez az értékrend-zavar megfertőzte
.
a kormányzatot, a sajtót, a szórakoztatóipart, sőt, az egyetemi világot is.
A rendszer szerkezetébe védelmi mechanizmusok vannak beépítve
.
bármi ellen, ami megzavarhatná.
A pénzügyi-piaci rendszer vallásának buzgó hívei,
a Status Quo önjelölt védelmezői,
folyamatosan igyekeznek elkerülni minden olyan gondolatformát,
amely összeütközésbe kerülhetne hitvilágukkal.
A leggyakoribbak ezek közül a "vetített kettősségek".
Ha nem republikánus vagy, akkor biztos demokrata.
Ha nem keresztény vagy, akkor talán sátánimádó.
És ha úgy érzed, hogy a társadalom jelentősen jobbá tehető,
hogy talán — nem is tudom — esetleg mindenkiről ugyanúgy gondoskodhatna?
.
Akkor csak egy hülye "utópista" vagy.
És mind közül a legalattomosabb:
ha nem vagy a "szabad piac" pártján,
akkor maga a szabadság ellen vagy.
Én hiszek a szabadságban!
Ahányszor a "szabadság" szót hallod bárhol,
vagy a "kormányzati beavatkozás" kifejezést, tulajdonképpen azt jelenti:
.
megakadályozzák, hogy magán pénztulajdonosok
a pénzből a lehető legtöbb pénzt csináljanak.
Ennyi. Bármi más, amit mondanak:
"Több árucikk kell az embereknek",
"Ez a szabadság a zsarnokság ellen" és így tovább,
ahányszor ezeket látod, ezek is ugyanazt jelentik.
Azt hiszem, felfedezhető az egy-az-egyben megfelelés
minden egyes alkalommal.
És ez, bizonyos értelemben... ez egy szintaxis.
A felfogás és értékítélet uralkodó szintaxisának.
Ami úgy irányítja őket, hogy ők fel sem ismerik.
Azt mondhatják, hogy: "Ó! Én egyáltalán nem úgy értettem!"
de valójában mégis arra gondoltak.
Ugyanúgy, ahogy a nyelvtant is használod,
és alkalmazol bizonyos nyelvtani szabályokat,
anélkül hogy tudnád, mik azok a szabályok...
Tehát arról van itt szó, amit én úgy nevezek, hogy "Uralkodó érték szintaxis".
Vagyis akárhányszor ezeket a szavakat használják:
"kormányzati beavatkozás", "a szabadság hiánya" vagy "szabadság",
vagy "haladás", "fejlődés",
te lefordíthatod magadnak, hogy mind ugyanazt jelentik.
Persze, amikor a "szabadság" szót hallod,
általában egy mondatban emlegetik az úgynevezett "demokráciával".
.
Lenyűgöző, ahogy az emberek ma azt hiszik,
hogy ténylegesen befolyásolni tudják
azt, amit a kormányuk csinál,
megfeledkezve arról, hogy rendszerünk természete
mindent eladásra kínál.
Az egyetlen szavazat, ami számít, az a pénz szavazata,
és mindegy, hogy különböző aktivisták
mennyit kiabálnak az etikáról és a felelősségre vonhatóságról.
Egy piaci rendszerben minden politikus, minden törvényhozó hatalom,
és ennélfogva minden kormány is megvásárolható.
És a 2007-ben elkezdett 20 billió dolláros bankmentések ellenére
.
(ezzel a pénzzel például a világ teljes energia-infrastruktúráját
át lehetett volna állítani teljesen megújuló technológiákra,
.
ehelyett olyan intézményekhez került,
amelyek szó szerint semmivel nem segítik a társadalmat,
amelyeket holnap felszámolhatnánk, minden káros következmény nélkül)
.
tovább él az emberekben a vak beidegződés,
hogy a politika és a politikusok a közjóért léteznek.
A valóság az, hogy a politika egy üzlet,
ugyanolyan, mint bármelyik más ebben a piaci rendszerben,
és inkább a saját érdekeikkel törődnek, mint bármi mással.
Én őszintén, legbelül, nem hiszek a politikai cselekvésben.
Szerintem a rendszer úgy húzódik össze és tágul ki, ahogy akar.
Alkalmazkodik a változásokhoz.
Szerintem a polgári jogok mozgalma is alkalmazkodás
volt azok részéről, akik az országot birtokolják.
Szerintem tudják, mik az érdekeik,
látják, hogy valamennyi szabadság jól mutat.
A szabadság illúziója — adj az embereknek évente egy választónapot,
hogy meglegyen nekik az értelmetlen választás illúziója.
Értelmetlen választás — megyünk, mint a rabszolgák, és azt mondjuk:
"Ó, én szavaztam." A viták határait Amerikában
még a vita kezdete előtt rögzítik,
mindenki mást meg félretolnak, vagy
kommunistának, vagy valamiféle árulónak tüntetnek fel —
"rögeszmés" — ez egy jó kifejezés...
most pedig: "összeesküvés". Látod, ők ezt tették.
Olyan dolgot, amire még egy percig gondolni is bűn:
hogy hatalommal bíró emberek esetleg összeülnek és tervezgetnek!
Ilyen nincs! Rögeszmés vagy! Egy összeesküvés-elmélet-gyártó!
És a rendszer védelmi mechanizmusai közül
kettő rendszeresen visszatér.
Az egyik az az eszme, hogy a rendszer "okozta"
a bolygón bekövetkezett jelentős fejlődést.
Hát... nem.
Alapvetően két fő tényező okozta
az úgynevezett "gazdagság" növekedését
és a népességnövekedést, amit ma láthatunk.
Az egyik: a termelési technológiák exponenciális fejlődése,
vagyis a tudományos leleményesség.
A másik: a bőséges szénhidrogén energiatartalékok felfedezése a korszak elején,
ami jelenleg a teljes társadalmi-gazdasági rendszer alapja.
A szabadpiaci / kapitalista / monetáris piaci rendszer
— nevezzük bárhogy is —
nem tett mást, csak meglovagolta e jelenségek hullámát,
egy torz ösztönzési rendszer és az említett két jelenség gyümölcseinek
véletlenszerű és súlyosan igazságtalan felhasználási és elosztási módszere bevezetésével.
A másik védelmi mechanizmus a harcos társadalmi előítélet,
az éveken át folytatott propaganda eredménye,
amely szerint bármely más társadalmi rendszer
az úgynevezett "zsarnokság" felé vezető út.
Olyan neveket említenek, mint Sztálin, Mao, Hitler...
és az általuk kioltott emberi életek számát.
Nos, bármennyire önkényesek voltak ezek az emberek,
és az általuk fémjelzett társadalmi formák...
ha a halálról van szó —
az emberi lények módszeres,
mindennapos tömegpusztításáról —
egyetlen történelmi korszak sem hasonlítható a jelenhez.
Éhínség — amit legalábbis az utóbbi száz évben
nem az élelmiszer hiánya okozott.
A relatív szegénység okozta.
A gazdasági erőforrások elosztása olyannyira méltánytalan volt,
hogy a szegényeknek egyszerűen nem volt elegendő pénzük,
hogy élelmiszert vásároljanak, ami pedig rendelkezésre állt volna,
ha meg tudták volna fizetni.
Ez a strukturális erőszak mintapéldája.
Másik példa: Afrikában és más vidékeken
— de különösen Afrikában —
emberek tízmilliói halnak meg AIDS-ben.
Miért halnak meg?
Nem azért, mert nem tudjuk kezelni az AIDS-et.
A gazdag országokban is több millió a HIV-fertőzött,
de ők nagyon jól megvannak,
mert megkapják a kezeléshez szükséges gyógyszereket.
Afrikában az emberek
nem a HIV vírus miatt halnak meg AIDS-ben,
hanem azért, mert nincs pénzük,
hogy kifizessék a gyógyszereket,
amelyek életben tartanák őket.
Gandhi látta ezt. Ő mondta:
"Az erőszak leghalálosabb formája a szegénység."
És tökéletesen igaza van.
A szegénység sokkal több embert öl meg, mint a történelem összes háborúja,
többet, mint a történelem összes gyilkosa,
többet, mint a történelem összes öngyilkossága.
A strukturális erőszak több embert öl meg,
mint az összes, viselkedésből fakadó erőszakos cselekmény,
sőt, a strukturális erőszak az erőszakos viselkedés fő oka is.
.
[ Túl a csúcson ]
A kőolaj az emberi civilizáció felépítményének alapja,
és teljes egészében áthatja azt.
10 kalóriányi szénhidrogén alapú energia (kőolaj vagy földgáz) rejlik
minden egyes kalóriányi ételben, amit te meg én megeszünk az iparosított világban.
A műtrágyák földgázból készülnek.
A növényvédőszereket kőolajból állítják elő.
Kőolaj hajtotta gépekkel szántunk, vetünk,
öntözünk, aratunk, szállítunk, csomagolunk.
Az élelmiszert műanyagba csomagoljuk — az is kőolaj. Minden műanyag kőolaj.
Minden gumiabroncsban 26,5 liter kőolaj van.
A kőolaj mindenütt jelen van. És csak a kőolaj miatt
élhet ma 7 milliárd, vagy
majdnem 7 milliárd ember a Földön.
Eme olcsó és könnyen elérhető energia megjelenése
— amely mellesleg több milliárd
látástól vakulásig dolgozó rabszolga munkájának felel meg —
oly gyökeresen változtatta meg a világot a múlt század során,
hogy a népesség a tízszeresére nőtt.
De 2050-re az olajkészletek a jelenlegi lakosság
felét sem lesznek képesek fenntartani
jelenlegi életmódjukkal.
Tehát óriási életmódváltoztatást kell véghezvinnünk.
Ma a világon minden hordónyi újonnan feltárt kőolajra 6 hordónyit használunk el.
Öt évvel ezelőtt 4 hordónyit használtunk el
minden újonnan feltárt hordónyi olaj fejében.
Egy év múlva már 8 hordónyi lesz a felhasználás
mindent fellelt hordóra.
Szerintem aggasztó az, hogy sehol sem tesznek komoly erőfeszítést
a világ kormányzatai és az ipar irányítói
arra, hogy valamit változtassanak ezen.
Vannak tétova próbálkozások több szélerőmű építésére,
meg talán valami árapályos dologra...
vannak kísérletek arra, hogy autóinkat picivel hatékonyabbá tegyük.
De semmi olyat nem látni, ami igazán forradalmi lenne,
csak csupa apróság, és úgy gondolom, ez elég ijesztő.
.
A kormányokat pedig olyan közgazdászok irányítják,
akik nem igazán törődnek azzal, amiről beszélünk,
és a fogyasztást próbálják stimulálni, hogy visszaállítsák a hajdani virágzást,
abban a reményben, hogy vissza tudják hozni a múltat.
Egyre több pénzt nyomtatnak, mindenféle fedezet nélkül.
Tehát ha a gazdasági helyzet javul,
és a híres növekedés újra visszatér, csak rövid életű lesz,
mert rövid időn belül —
nem is éveken, hanem hónapokon belül —
újra nekiütközünk a kínálat korlátjának,
újabb árrobbanás, és még mélyebb válság következik.
Úgy gondolom, sorozatos ördögi körökbe kerültünk.
.
A gazdaság növekedés fokozódik,
majd az árak felugranak, végül minden bedől. Épp itt tartunk most.
Aztán megint nőni kezd a gazdaság, de most olyan helyzetben vagyunk,
hogy már nem tudunk olcsó energiát termelni.
Itt vagyunk a csúcson, az olajtermelés lejtőjén..
Nincs lehetőség arra, hogy felgyorsítsuk az olajkitermelést,
ami azt jelenti, hogy leállások következnek, az olajár visszaesik,
ahogyan 2009-ben is történt, de ahogy van egy kis "fellendülés",
az olaj ára újra emelkedni fog.
Mostanában úgy 80$ körül mocorog egy hordó ára,
és látható, hogy még ezen a 80$ körüli szinten is,
a pénzügyi és gazdasági összeomlással a nyakukon,
az emberek igen nehezen tudják ezt megfizetni.
A világ olajtermelése jelenleg kb. napi 86 millió hordó.
Az elkövetkező 10 évben kb. napi 14 millió hordót
mással kell helyettesíteni.
És még nincs semmi, ami ennek a keresletnek
akár 1%-át is fedezhetné.
Ha nem teszünk valamit elég gyorsan,
hatalmas energiahiány lép fel.
Szerintem az a nagy hiba, hogy nem ismertük fel egy évtizeddel ezelőtt,
hogy közös erőfeszítéssel kellene fejleszteni
ezeket a fenntartható energiaformákat.
.
Úgy gondolom, unokáink
elképedve fognak erre visszatekinteni.
"Hisz tudtátok, hogy egy véges mennyiségű áruról van szó.
Hogy képzeltétek azt, hogy olyasmi köré
építitek a gazdaságot, ami elfogy?"
A történelem során először nézünk szembe
egy alapvető erőforrás kimerülésével,
amely nélkül jelenleg nem vagyunk életképesek.
A poén pedig az,
hogy bár az olajkészlet egyre szűkösebb,
a gazdasági rendszer vakon erőlteti tovább
ezt a rákfenés növekedési modellt,
hogy az emberek újabb és újabb olajüzemű autót vegyenek,
hogy emelkedjen a GDP, és munkahelyeket teremtsünk, ezzel is csak sürgetve a hanyatlást.
Vannak-e megoldások, amelyek kiválthatnák
a szénhidrogén-gazdaság építményét? Persze, hogy vannak.
.
De az út, amelyet be kellene járni a változások eléréséhez,
nem járható be a piaci rendszer protokolljai szerint,
amely az új megoldások bevezetésére kizárólag
a profit mechanizmusát írja elő.
Az emberek nem fektetnek megújuló energiába,
mert nem hoz profitot sem rövid, sem hosszú távon.
A dolog keresztülviteléhez szükséges elkötelezettség
súlyos anyagi veszteséget követel.
Tehát nincs rá pénzbeli ösztönzés, és ebben a rendszerben
pénzbeli ösztönzés nélkül nem történik semmi.
Ráadásul
az olajtermelés tetőzése csak az egyik következménye
az egyre közeledő környezeti-társadalmi vonatszerencsétlenségnek.
Szintén csökken az ivóvízkészlet,
amely pedig létünk alapeleme,
de 2,8 milliárd ember számára máris hiánycikk,
.
és a jelenlegi ütemben 2030-ra már 4 milliárd ember maradhat víz nélkül.
Élelmiszertermelés:
Pusztul a termőföld is,
— amelyen jelenleg az emberi élelmiszerek 99,7%-a termelődik —
méghozzá 40-szer gyorsabban, mint ahogy újratermelődik.
Az utóbbi 40 évben a szántóföldek 30%-a
terméketlenné vált.
Emellett a szénhidrogének képezik
a mai mezőgazdaság gerincét,
és ahogy fogynak, úgy fogynak majd az élelmiszerkészletek is.
Az erőforrásokról általában elmondható,
hogy a jelenlegi fogyasztási szokások mellett
2030-ra már 2 bolygóra lesz szükségünk az ütem fenntartásához.
A létfenntartó biodiverzitás
folyamatos pusztulásáról nem is beszélve, amely kihalási hullámokat
.
és környezeti destabilizációt okoz világszerte.
És az erőforrások fogyatkozása mellett
szinte exponenciális a népességnövekedés:
lehet, hogy 2030-ban már több, mint 8 milliárd ember él majd a Földön.
.
2030-ig csupán az energiatermelésben 44%-os növekedésre lenne szükség,
hogy a keresletet fedezni tudjuk.
Újfent, mivel pénz az egyedüli tényező, amely cselekvésre sarkall,
hogyan várhatjuk, hogy a bolygó akár egyetlen országa is
meg tudja fizetni a hatalmas átalakításokat,
amelyekkel forradalmasítható a mezőgazdaság,
a vízfeldolgozás, az energiatermelés meg minden?
Mikor az adósságok világméretű piramisjátéka
lassan az egész világot megbénítja...
Nem beszélve arról, hogy a most tapasztalható munkanélküliség
.
mindennapos valósággá válik,
a technológiai munkanélküliség természetéből adódóan.
Nem lesznek új munkahelyek.
Végezetül, széleskörű társadalmi kilátásainkról:
1970 és 2010 között a szegénység kétszeresére nőtt
a fennálló rendszernek köszönhetően.
És jelenlegi helyzetünk ismeretében,
őszintén úgy gondolod, hogy más is jöhet, mint a szegénység újabb kétszereződése,
.
mint még több szenvedés és tömeges éhínség?
[ A kezdet ]
Már nem lesz semmiféle fellendülés.
Ez nem egy elhúzódó válság,
amelyből egy szép napon kikecmergünk.
Úgy gondolom, hogy a gazdasági összeomlások
következő sorozatát hatalmas társadalmi zavargások fogják követni.
Amikor már nem fizetik a munkanélküli segélyt,
mert az államoknak nem maradt rá pénze.
Majd amikor a helyzet annyira elmérgesedik, hogy az emberek elvesztik a bizalmat
megválasztott vezetőik iránt, változást fognak követelni,
ha közben meg nem öljük egymást,
vagy el nem pusztítjuk a környezetet.
Csak attól tartok, hogy elérkezhetünk a ponthoz, ahonnan nincs visszaút,
és ez végtelenül aggaszt.
Mindent megteszünk, hogy elkerüljünk egy ilyen helyzetet.
Világos, hogy egy hatalmas átalakulás küszöbén áll az emberiség...
Amivel szembe kell néznünk, az egy gyökeres változás
a múlt századból ismert életvitelhez képest.
Kell lennie egy kapcsolatnak a gazdaság
és a bolygó erőforrásai között —
akár az állatvilág és a növényvilág összességéről,
akár az óceánok egészségéről és minden egyébről van szó.
A pénzalapú paradigma addig nem adja fel,
amíg az utolsó embert is ki nem végzi.
A bennfentesek csoportja bármit meg fog tenni, hogy hatalmon maradjon,
ez az, amit észben kell tartanod.
Bevetnek katonaságot, haditengerészetet, hazugságokat...
bármit, amit kell, hogy hatalmon maradjanak.
És sosem fogják feladni,
mert nem ismernek egyetlen más rendszert sem,
amely fajtájukat fenntartaná.
[ Élő adás New Yorkból ]
[ Általános tüntetések miatt leállt a világgazdaság ]
[ Élő adás Londonból ]
[ Élő adás Kínából ]
[ Élő adás Dél-Afrikából ]
[ Élő adás Spanyolországból ]
[ Élő adás Oroszországból ]
[ Élő adás Kanadából ]
[ Élő adás Szaúd-Arábiából ]
[ Magasba szökik a nyugati országokban a bűnözési ráta ]
[ Az ENSZ általános szükségállapotot hirdet ]
[ A munkanélküliség világviszonylatban eléri a 65%-ot ]
[ Továbbra is világháború kitörésétől tartanak ]
[ Az adósságok bedőlése élelmiszerhiányt okoz ]
♫ ♪ [ Gitárhangok ] ♫ ♪
♫ Egyenesen, keményen menj életed sarokpontja felé ♪
♫ Vésd eszedbe, hogy a cél ♪
♫ Megszerezni mindent, amit akarunk ♪
[ Vegyétek vissza ]
♫ Ne fordulj magadba ♪
♫ Lépj vissza két mezőt ♪
♫ Azonnali karmát küldj felém ♪
♫ Címezd szerető gondoskodással... magadnak ♪
♫ Ne fordulj magadba ♪
♫ Mert itt az idő, hogy az idő a te időd legyen, és a híreket felkapják ♪
♫ ...a királynő javára! ♪
[ Nincsenek hírek véres összecsapásról,
amint a példa nélküli tiltakozások folytatódnak...
úgy tűnik, több milliárt dollárnak megfelelő összegeket
vesznek fel módszeresen
a bankszámlákról világszerte...
amelyeket most a jelek szerint
a világ központi bankjai elé dobnak. ]
[ Világtörténelem ]
♫ Láttam a jó embereket elfordulni nap mint nap, de jó, hogy megtaláltam utamat ♪
♫ ♪
[ EZ A TE VILÁGOD ]
[ EZ A MI VILÁGUNK ]
[ ITT A FORRADALOM IDEJE ]
[ WWW.THEZEITGEISTMOVEMENT.COM ]